Question: žhářství

Müller. Ten dva souvěrce z kupě požádal o adresy a podal pak na Petra Zvekla žalohu pro přestupek proti bezpečnosti cti. Včera konalo se o žalobé této líčení u okresního soudu na Ovocném trhu a zde teprve úryvkovité a nesouvislé výroky Zveklovy byly náležitě objasněny. Stručně řečeno. Zvekl Müllera podezříval ze zločinu žhářství a Müller, pokládaje to za urážku, domáhal se soudního zadostučinění. Obžalovaný Petr Zvekl z hruba přiznával, že mluvil o ohní a o asekuraci, ale popíral, že Müllera přímo ze žhářství obviňoval. Pro ten případ však že by Müller setrval na svém tvrzení, Zvekl nabízel se provésti důkaz pravdy, že Albert Müller skutečně krám svůj si zapálil. Zvekl v té příčině výslovně pravil: Asi před 4 lety povstal oheň v krámě Alberta Müllera. Když pak po nějakém čase přišli jsme do jeho obchodu, Müller pravil mému otci (mistru Zve- klovi): Tak jsem vyhořel, ale byl jsem dobře pojištěn. Měl jsem tam takové staré věci a jinak by si člověk nepomohl. Jestli se vám špatně vede, dejte si svůj krám pojistit, pak to polejt

Ze ziskuchtivosti žhářem. (Před porotou jičínskou.) Josef Zelenka, 63letý vdovec z Nové Vsi u Lomnice nad Popelkou, jest vlastníkem domku čp. 155, v němž přebýval s rodinou tkalce Josefa Noska. V noci na den 22. května m. r. kolem 1. hod. probuzena byla sousedka Anežka Pitrušková podezřelým praskotem ze sna a viděla, že střecha domku Zelenkova jest v plamenech. Běžela tudíž probudit nájemníka Noska, který se svou rodinou tvrdě spal a o hrozícím nebezpečí ničeho ani netušil. Nosek zachránil ze svého majetku pouze peřiny, postel a nedělní šatstvo, kdežto ostatní svršky v ceně 114 k

ezaopa- — třenými dětmi. Ohně. Před nedávnem vyhořel slamou krytý domek č. 63 v Janušově. Ohněm ohroženy byly u veliké míře i sousední budovy. Majitelka shořeného domku A. Šultesová utrpěla škody přes 600 zl., již kryje dvoutřetinové pojištění. Oheň dle všeho byl založen, a také není vyloučena možnost, že vznikl následkem chatrného komínu, kolem něhož byla zásoba sena a slámy. — V Že- bětíně vyhořely ve čtvrtek tři stodoly a s nimi veškerá v nich uložená úroda. Po té byl oheň uhašen. Žhář se poranil nožem na krku a uprchl, avšak četnický závodčí Preč a četník Friede ho vypátrali. Jest to 51letý pacholek Jakub Štefan z Březiny, který oheň z pomsty založil. Byl zatčen a zemskému soudu dodán. Obrovský požár. Dne 18. t. m. bylo město Pardubice po 10. hod. noční vyburcováno poplachem, že pivovar hoří. Všecky jeho budovy

a byla záhy sousední stodola při čís. 30 a kolna na uhlí a dříví. Veškeré tři objekty shořely zúplna a škoda, již majitel prvého, Jos. Vorel utrpěl, páčí se přes 600 zl, druhého pohořelého, rolníka Frant. Pach- mana, obnáší přes 1000 zl., kdežto vlastníci kolny, V. Holeček a J. Rücker utrpěli škody 350 zl. Oheň, vydatně podporovaný větrem, po delším úsilí utlumily hasičské sbory z Řep, z Malého a Velkého Břevnova, Hostivic, Liboce, Košíř, Stodůlek a Třebonic. Vznik ohně není znám. * Z Březových Hor. (Instalace prvofaráře.) V neděli dne 15. t. m. konala se ve zdejším král. horním městě řídká církevní slavnost. Obecnímu zastupitelstvu podařilo se po několikaletém obtížném jednání vymoci od konsistoře i vlády založení samostatné fary. Správu duchovní obstarával zde dosud exponovaný kaplan z děkanství příbramského. Jako prvofarář ustanoven


Question: žhářství

ením. Když pak později byli jim prostřeleny gumovým prakem okna a když konečně 23. února vypukl v domě jejich požár, který ale byl uhašen, tu poděšení rodiny Večeřovy dostoupilo svého vrchole. První, proti němuž Večeř pojal podezření, že oheň ten založil, byl Kristen, který také skutečně byl zatčen, ačkoliv čin tvrdosíjně zapíral. Netrvalo to však dlouho a zatčen byl také praktikant Večeřův, Hauke, jehožto písmo ukázalo se býti totožným s písmem v oněch anonymních dopisech. Hauke skutečně v brzku kajicně se přiznal, že on opisoval anonymní dopisy, jichž koncept jemu Kristen byl vždy dal, dále že prostřelil okna a že byl Kristenovi nápomocen v založení onoho ohně. Následkem tohoto Haukova doznání, byla podána na oba obžaloba pro zločin žhářství, veřejné násilí a poškození cizího majetku. Přeličení ustanoveno na tří dny a jest k němu předvoláno na 14 s

Ze soudní síně. (Zločin žhářstvi.) 17letý Antonín Šteiner, tovaryš lakýrnický natíral dne 30. srpna b. r. v domě č. p. 271 na Malé straně v druhém poschodí dvéře bytu paní Stíglové, vdově po kupci. Mezi tím co s prací svou zaměstnán byl, nosily služky prádlo na půdu, která otevřena zůstala. Antonín Steiner praví, že v té době potřeboval velmí nutně nových bot, že peněz neměl, aby si jich opatřit mohl, při natěračské práci dne 30. srpna že mu najednou napadlo, že obdrží odměnu každý, kdo první oznámí vypuknutí požáru. Té myšlenky se více nespustil, běžel na půdu, vzal prázdný koš, postavil jej k vykýři i zapálil jej. Rychle běží pak dolů i činí povyk, že na půdě hoří. Cestu mu v

íce u všech do těžkého posty zostřeného žaláře. — Krejčovský pomocník Josef Horák a perletářský pomocník Jan Horák, oba ze Žeravic, odsouzeni byli pro těžké uškození na těle a sice prvý na 3 měsíce, druhý na 6 týdnů do těžkého, posty zostřeného žaláře. — Nádeník Zdeněk Chlup z Houska odsouzen byl též pro těžké ublížení na těle na 3 měsíce do těžkého, posty zostřeného žaláře. — Pro nebezpečné vyhrožování odsouzen byl tkadlec Jan Čech ze Žeravic na 5 měsíců do těžkého, posty zostřeného žaláře. — Tovární dělnice Filoména Ondříčková z Boskovic odsouzena byla pro vzepření se strážníku a urážku ho na 2 měsíce do vězení. 10letý sebevrah. V Šlapanicích oběsil se dne 26. října na půdě svého otcovského domu 10letý školák Alois Fišer. Děti zapálily. Dne 23. t. m. dopoledne vypukl v kůlně Josefa Ptáčka ve Střílkách, okr. Kroměříž, oheň, jenž nejen kůlnu, ale i střechu obydelné budovy v popel obrátil, způsobiv za 1000 korun škody, 500 kor. pojištěním hrazené. Jak vyšlo na jevo, zavinili oheň hoši Augustin Podešva a Josef Žižlavský, kteří si v kůlně hráli se sirkami. Zpronevěra v berlínské restauraci. Z Berlína sděleno 29. října. Pokladník Rheingoldova restaurantu 22letý Julius Michl, v Mnichově zrozený, uprchl se svým přítelem, 21letým obchodním pomocníkem, telefonistou akciové spo

nému k zničení. — Požár na venkově. V noci na včerejšek shořela v Radonicích chalupa domkáře Semeckého. Požár založen byl v době, kdy obyvatelé domku byli v nejhlubším spánku; ocitli se tudíž ve hrozném nebezpečí udušení, ježto dřevěné zdivo velmi rychle podléhalo dravému živlu. V největším nebezpečí byl starý Semecký, jenž se pro stáří a chorobu nemohl rychle z ohrožené budovy dostati. Zachvácený domek shořel a škoda páčí se přes 200 zl. a toliko na 110 zl. jest pojištěna. Založení tohoto ohně přičítá se vlastnímu synu Semeckého, jejž četnictvo zatklo a dodalo k okresnímu soudu v Karlíně. Odtamtud byl po výslechu dopraven k trestnímu soudu v Praze a ponechán ve vyšetřovací vazbě. — Následek rozpustilosti. Ve středu odpoledne dal se 13letý chlapec vdovy po obuvníkovi na Pankráci, Ant. Baštář, do hádky s 9letým chlapcem úřadnika, Janem Reifem, a házel


Question: žhářství

Osudné odhození zápalky před stodolou Při opravě střechy na dřevěné stodole rolníka Josefa Šebestíka ve Střižovicích na Kroměřížsku pomáhal také bývalý pokryvač 56letý František Potočný z téže obce. Pojednou slezl po žebřiku se střechy a zapálil si dýmku. Ohořelou zápalku lehkomyslně odhodil k vratům stodoly. Sotvaže došel k žebříku na druhé straně stodoly, zahlédl, že ze stodoly se valí dým. Povolal ihned pomoc a hasiče, ale stodolu nebylo již možno zachrániti, neboť stála v jednom plameni. Mimo dvaceti metráků slámy shořel čistič obilí, zaoravač bramborů a 150 kg obilí, takže způsobená škoda činí 30.000 Kčs. Potočný se k odhození hořící ještě zápalky s pláčem doznal a litoval, že se stal původcem požáru. i-

Ze soudní síně. Zapálil stodolu. (Před porotou.) František Procházka, 16letý čeledín z Poříči, octl se dnes před zdejším porotním soudem pro zločin žhářství a

Voříška žháře. Nejdříve ho sbili, pak odvedli na strážnici, odtud pak dostal se k zemskému co trestnímu soudu. Včera postaven byl, obžalován jsa ze zločinu žhářství, před porotu. Stümmel nezapírá čin svůj, praví toliko, že věděl, že požár nemohl spůsobiti velké škody; bylo prý plno lidí na poli, kterým bylo snadno udusiti oheň. Vzdor skvělé obhajovací řeči dra. Duschenesa, který popíral zlý úmysl při skutku, odpověděla porota na danou jí hlavní otázku jednohlasně ano. Soud vyméřil Stümmlovi těžký žalář na dobu dvanácti let. Mimo to bude odsouzený po vystálém trestu vypovězen ze země. Stümmel nalezl byt i zaopatření na dlouhou dobu, že to vypadne tak zle — na to on ovšem nepomyslil

Zvř. — Požár. Na boží hod velkonoční vznikl v Malé Chýši okolo 9. hod. večerní požár, jenž strávil v kratičkém čase 7 domků, jejichž majetníci patří vesměs k třídě vesničanů nejchudších. Že bylo již jednou před tím založeno, a zlý úmysl žháře šťastnou náhodou překažen, a že nyní opět v tomtéž místě oheň vyšel, má se vůbec za to, že byl oheň opět zúmyslně zsložen. Tiché počasí a rychlá pomoc osadníků zamezily další šíření se ohně. Z vůkolí přispěla ku pomoci stříkačka Nadějkovská. Většina domkéřů byla skrovně pojištěna. — Utopeni. Na břehu řeky Blanice u Svinětic byla dne 30. března nalezena utopená asi 17letá dívka. Shledáno, že to Marie V., dcera domkáře Tomáše V. v Křepicích. Sloužila v Sviněticích u rolníka Č. a byla od hospodyně poslána do Blaka k sestře s pečiv


Question: život Robespierra

úřadů, kdykoli jde o věci choulostivé, s nimiž velká zodpovědnost je spojena. Nemyslíme jenom na doby revoluce, ve kterých mužové jako Marat, Robespierre, Camille Dosmoulins, Brissot, Babeuf a jiní z průpravny žurnalistické praxe na kurulská křesla vladařů se vyšinuli a tam větší nebo menší historické slávy se dodělali, nýbrž na poriody zákonných politických bojů a na muže, jako byli Véron, Thiers, Raspail, Gambotta a mnoho jiných, jejichž jmena těsně srostla s dějinami Francie a kteří snad jenom svou žurnalistickou činností se domohli rozhodujícího vlivu, jímž pak děje a osudy Francie řídili. Moc veřejného tisku ve Francii a důležitost, kteráž se tam jeho vynikajícím zástupcům přičítá, vykazují těmto také zvláštní, zcela výminečné postavení ve velké společnosti. Setkáváte se s nimi v důvěrných schůzích nejvznešenějších kruhů a ve všech lepších salónech; avšak nedosti na tom: oni sami shromažďují kolem sebe své zvláštní kruhy, kteréž jsou jaksi jejich dvorem, jejich politickou družinou i armádou. A toto zvláštní po

života tohoto revolucionáře. Po smrti Robespierrově byl Barras přítomen otevření hrobu Ludvíka XVI. Nařídil, aby ostatky popraveného krále polity byly vápnem, načež dal do téhož hrobu vložit mrtvolu Robespierrovu. Když pak v prvních letech po restauraci zřízena byla kaple smíru, upozornil Barras komisi, jež měla obstarat vykopání a přenešení ostatků Ludvíka XVI., na tuto okolnost a vyslovil domněnku, že ostatky, jež považovány za pozůstatky Ludvíka XVI. náležejí spíše Robespierrovi. Na důkaz toho uváděl ještě že Robespierre míval v obyčeji nosit knoflíky a přesky u střevíců z různého kovu a že skutečně nalezeny ve hrobě stříbrné přesky a zlaté knoflíky. Vláda ale prosila Barrase, aby svoji domněku zachoval pro sebe, co pak se týče jeho memoirů, ty byly hned po jeho smrti skonfiskovány, poněvadž obsahovaly příliš mnoho nepohodlného pro tehdejší vládu. Historie ta připomíná pověst o mrtvole Cromwellově. Ctitelé jeho prý, aby jej zachránili přede msto

borník pod titulem „Efemeridy revoluce“ naleza se mezi jinými velmi zajímavými podrobnostmi psaní jisté ovdovělé paní, jež psala Robespierrovi krátce po tom, kdy tento slavnostně proklamoval v zahradě tuillerijské jsoucnost nejvyšší bytosti. Psaní to datované z Nantesu dne 3. července 1794 došlo Robespietra právě kdy před svým náhlým pádem zápasil na život a na smrt se spiklenci (Thermidoristy), pročež zůstalo bez odpovědi Zníť doslovně takto: „Občane Robespierre! Od samého počátku revoluce Tě zbožňuji. Byla jsem však připoutána a musela tudíž přemoci náklonnost svou. V té chvíli jsem však svobodna, jelikož ztratla jsem svého muže v šarvátce ve Vendée a mohu Ti tedy lásku svou vůči Nejvyšší Bytosti zřejmě osvědčit. Lichotím si, drahý Robespierre, že na toto mé vyznání chladným nezůstaneš. Ženu to stojí velké přemáhání, než se k podobnému vyznání odhodlá, papír však snese mnoho, a z pozdálí netřeba se tak rdíti, jak poblíž

Robespierre (nevydané rukopisy): On ne pent être ami du peuple et habiter un palais! (Nelze býti přítelem lidu a zároveň obývati palác!)


Question: život Robespierra

r, opatřil jemu u archaeologické společnosti překládáni středověkých rukopisů francouzských. Literární a sentimentální pout Chateaubriandova Anglií byla vylíčena v důkladné monografii Dicka Lemaitra. Lemnítre rozhovořil se o londýnské martyrologii básníka. Cítil, že je blizek smrti. Ještě v poslední chvíli chtěl napsati knihu o revoluci. Osamělý, pyšný Francouz nehledal styky s bohatými emigranty, ve dne překládal, aby se uživil a v noci psal svou knihu o revoluci. Práce, zaopatřená mu krajanem, vynesla mu velký obnos 100 guineji, přes 2000 korun. Psal zuřivě, maje vášeň tvořit a touhu po slávě. Cítil v sobě schopnost k vypracování obrazů revoluce francouzské a porovnání jí k revoluci starých věků. Mladý muž pracoval denně 12 až 15 hodin. Lemait

úřadů, kdykoli jde o věci choulostivé, s nimiž velká zodpovědnost je spojena. Nemyslíme jenom na doby revoluce, ve kterých mužové jako Marat, Robespierre, Camille Dosmoulins, Brissot, Babeuf a jiní z průpravny žurnalistické praxe na kurulská křesla vladařů se vyšinuli a tam větší nebo menší historické slávy se dodělali, nýbrž na poriody zákonných politických bojů a na muže, jako byli Véron, Thiers, Raspail, Gambotta a mnoho jiných, jejichž jmena těsně srostla s dějinami Francie a kteří snad jenom svou žurnalistickou činností se domohli rozhodujícího vlivu, jímž pak děje a osudy Francie řídili. Moc veřejného tisku ve Francii a důležitost, kteráž se tam jeho vynikajícím zástupcům přičítá, vykazují těmto také zvláštní, zcela výminečné postavení ve velké společnosti. Setkáváte se s nimi v důvěrných schůzích nejvznešenějších kruhů a ve všech lepších salónech; avšak nedosti na tom: oni sami shromažďují kolem sebe své zvláštní kruhy, kteréž jsou jaksi jejich dvorem, jejich politickou družinou i armádou. A toto zvláštní po

bouřlivého revolučního kvasu, který je dle jeho názoru jedině vhodným podkladem pro vyjádření nového způsobu života po revoluci. Meierchold přivádí do divadelního života nový typ divadla politického. Vášnivý odpůrce dekadence a divadelního estetismu, vidí možnost obrození divadla jen v pronikavém přerodu k realismu hmoty a navazuje touto svou činností jak na lidová pouliční divadla, tak i na schéma staroanglické scény shakespearovské, přejímaje pružnost komedie italské a španělské. Ze všech těchto prvků si vybírá ty, které se nejlépe hodily pro nové publikum — revoluční

ecné blaho“, jejž letošní „komuna“ nápodobila. Pod kaštany tuilerijské zahrady slavila se v těch dobách hrůzy slavnost nejvyšší bytosti. V amfiteátru usadil se konvent, po pravé a po levé straně obstoupen dítkami, ženami, muži a starci, jež malíř David malebně seskupil. Dítky měly věnce z fialek, jinoši z myrty, muži z dubového listí, starci z listí révy nebo olivy; ženy držely košíčky s kvítím. Robes- pierre měl slavnostní řeč a ujišťoval shromáždění, že svět ještě nikdy neposkytl nejvyšší bytosti kteráž jej stvořila, divadla hodnějšího a důstojnějšího. Tenkráte byl Robespierre na vrcholu své moci, ale týž den byl předvečerem jeho zkázy. Za několik neděl, 9. thermidoru (27. července) v tomtéž modrém fraku, jejž na sobě měl při slavnosti nejvyšší bytosti, na stole v komnatě výboru pro obecné blaho. Kule, kterou životu


Question: život na vesnici

lestí faru, vydechne ducha. Nezemřel tedy přece v chalupě. Více než tato historie, která je s to, aby mezi čtenářstvem rozšířila mnoho zbytečných sympatií se stavem, k němuž ctihodný stařeček Raisův náležel, zajímá nás na knize to, co můžeme zváti jejím sociálním přízvukem. Ten vidím především v obraze, v jakém se tu kreslí život chudé vesničky a jejího obyvatelstva. Obraz tu smutný, hluboce jímavý, plný temna a hořkosti! Od kolébky až do hrobu plouží se tu pokolení za pokolením na této neplodné půdě, v neustálé lopotě a bídě, v těsných a dus

Domkář, chalupník, malý i velký sedlák, statkář, zbytkař, všichni jsou rolníci, selství je musí spojovati. Slovem tím jsou vyjádřeny důležité mravní zájmy, které mají společné. Selství nemá žádného zájmu v tom, aby bylo dále drobeno a oslabováno a některá jeho část, aby se propůjčovala za vražednou palici na celý stav. Selství jest jen jedno. (Str. 110.) Uvedl jsem zde několik výňatků z krásné knihy, jež dotýkají se bezprostředně našeho selství, života na naší vesnici. Jsou to perly vybrané z nepřeberné pokladnice. Autor, který ze selského prostředí vyšel, do všech světlých i temných stránek jeho života důkladně vnikl a s prostředím tímto, třeba byl zemědělským intelektuálem, přímo srostl, prožíval s ním všechny jeho bolesti a nedostatky, snažil se usilovnou prací i pečlivým studiem zlepšiti životní úděl selského člověka a zvýšiti jeho životní úroveň. Požaduje na prvním místě, aby zemědělská práce byla náležitě oceněna a

st«, v němž však ideje všelidské vymykají se z úzkých mezí typu ryze národního. V novověké poesii španělské jest toto dílo zjevem ojedi nělým a v každém ohledu vynikajícím — S názvem »Jurgis Durnialis« vyšel nedávno ve Varšavě vesnický román od Brolisa, jehož děj odehrává se na Žmudi při ústí Vilije do Němena. Autor, patrně pseudonym, jenž obral si za předmět svého tvoření život litevského lidu, předvádí čtenáři zámožnou rodinu Piktasů, jež skládá se ze dvou bratří a dvou sester. Jurgis, mladší z obou bratří, má v rodině roli »hloupého Honzy«, a teprve když při požáru zachránil celou obec od záhuby takřka již neodvratné, dochází náležitého uznání. Jednotlivé postavy jsou mistrně nakresleny a dle všeho čerpány přímo ze života. Také pozadí, ves litevská, výborně jest podáno, a popisy vnitřku chatrče vesnické, požáru a j. vynikají neobyčejnou pravdivostí a plastikou. Román prozrazuje ruku nikoli začátečníka a pseudonym »Brolis« skrývá nepochybně autora, který již před tím podal řadu výborných povídek ze života litevského.

Samosprávné úřady na venkově! Jak hrdě prohlašují mladočeši, že jsou stranou občanských svobod, stranou autonomistickou. Jak si tu autonomii na venkově představují, o tom poučují obyvatelstvo každý den. Je to věru dojemné spojení legislatury s exekutivou. Jeví své roztomilé účinky od těch dob, kdy vydali mladočeši ferman na potírání sociálních demokratů. Nabyl na venkově ihned zákonité moci. Starostové jej provádějí s největší přísností. A takový mladočeský starosta, ten umí nějak důstojně vystupovat! Na vesnici zavítá k vůli zotavení sociální demokrat. Je v obci narozen, jeho rodiče tam mají domek. Občani stěžují si na špatné časy. Sociální demokrat jim v hovoru vysvětluje příčiny bídy a půjčí jim na přečtení několik listů. Občanům se to velice líbí. Mluví se o tom na vesnici.