Question:
"Ruský špion", který kul pikle s europoslancem Štětinou a prezidentem
Zemanem. Nyní promluvil pro PL

PŘÍBĚH Cizí špion, donašeč Kremlu. Tím se pro většinu českých
médií stal známý ruský novinář Vladimir Sněgirev poté, co mu před
více než rokem ministerstvo zahraničí neprodloužilo akreditaci pro práci u
nás, a to bez udání důvodu. ParlamentníListy.cz s ním na to konto tehdy
zveřejnily obsáhlý rozhovor. Nedávno představil v Praze vlastní knihu „Jak
se líže karta – od pólu chladu do teplých krajin“, která začíná
právě obviněním ze špionáže v srdci Evropy.

„Nejdřív jsem byl udivený, protože šlo o hloupé obvinění bez důkazů.
Pak jsem byl zahořklý, protože se ode mě dost lidí odvrátilo. A nakonec se
to stalo úvodem mé knihy,“ říká Vladimir Sněgirev poté, co v hostinci v
centru Prahy odprezentoval autobiografii Jak se líže karta – od pólu chladu
do teplých krajin. Na prezentaci přišli kromě Rusů také novináři Ondřej
Soukup a Petra Procházková. Na prvních stránkách knihy vydané v ruštině
je třeba reprodukční fotografie titulku z českého tisku – „Presskarta
jako krytí pro spící špiony“. Tak se o něm totiž psalo.

Před více než rokem Sněgirevovi a jeho kolegovi ministerstvo zahraničí
neprodloužilo akreditaci pro práci v Česku. Důvod? Z ministerstva přišla
zpráva: "Bez komentáře!" ParlamentníListy.cz s ním následně zveřejnily
obsáhlý rozhovor s titulkem: "Zařídil první rozhovor Havla v sovětských
médiích, pomáhal Štětinovi a teď má nálepku 'ruský špion'. Elitní
novinář Sněgirev chce ale svou čest bránit." Ostatně právě Soukup z
Hospodářských novin následně nedostal ruské vízum a v novinách se
spekulovalo o tom, jestli nejde o odvetu. Ruské ministerstvo zahraničí
takové vysvětlení odmítlo.

Novináře Sněgireva na nedávné prezentaci knihy označil zástupce ředitele
Ruského střediska vědy a kultury v Praze Oleg Soloduchin za legendu ruské
novinařiny, která má spousty následovníků. "Měl jsem dvě možnosti.
Odjet domů, ale to bych přiznal svou vinu. A druhou variantou bylo bojovat,
bránit se u českého či evropského soudu. Později jsem se uklidnil a
normálně pracoval dál. Prezident Zeman mi totiž při rozhovoru řekl: 'počkejte,
počkejte, do ničeho se nehrňte, vše bude v pořádku'. Tak jsem se podle
toho zařídil," dodává.

Stále v Česku, přestože nemá akreditaci, pracuje. Píše pro Rossijskuju
gazetu, úřední list ruské vlády, který vychází od roku 1990, a jehož
redakce sídlí v Moskvě. "Sice mi zamini akreditaci neprodloužilo, ale denně
mi odtamtud posílají pozvánky na různé tiskovky, konference a tak dále,"
doplňuje. Nyní třeba plánuje rozhovor s exprezidentem Václavem Klausem
anebo píše obsáhlý článek o budoucnosti Evropské unie, o němž říká:
"Jak se bude rozvíjet Evropská unie, toť otázka. EU je po Brexitu,
Španělsko řeší problémy s Katalánií, o řeckém dluhu se sice nemluví,
ale ten stále existuje. Podle mě je však EU, i přes její problémy, jedním
z nosníků stability ve světě. Její rozpad by znamenal obrovské problémy
pro všechny, Rusko nevyjímaje."

O Praze se stále informuje jako o hlavní základně ruských špionů v
Evropě, až to vypadá, že Pražáci žijí v jednom nekonečném filmu o
Jamesi Bondovi. "Podobné politické hry a špionománie nejsou pro vztahy
našich zemí dobré. Nevím, proč ze mě udělali agenta. Když jsem přijel
jako dopisovatel do Čech, nikoho jsem tu neznal, česky neumím. Naše
velvyslanectví mě pozvalo na oslavy vítězství ve druhé světové válce.
Seznámil jsem se tam s mnoha starými českými komunisty, celkem známými
lidmi, kteří umí rusky. Hodně jsem se pak s nimi potkával. Nejspíš jsou v
hledáčku BIS a z toho to vzniklo," vysvětluje dnes.

Jako novinář pracuje Vladimir Sněgirev už více než padesát let.
Reportáže psal například z konfliktů v Afghánistánu, Iráku, Sýrii,
Libyi, Egyptě a Palestině. Má za sebou také řadu knih a to i o činnosti
tajných služeb, válce rozvědčíků, zrádcích a dvojitých agentech.
Třeba knihu Generál neviditelného frontu o Borisi Solomatinovi, který byl
klíčovou postavou studené války. Také kdysi pomáhal dnešnímu
europoslanci za TOP 09 Jaromíru Štětinovi s organizací cestování po
sibiřských řekách. Navíc zařídil první rozhovor s Václavem Havlem v
sovětském tisku, to se psal ještě rok 1988. Měl kvůli tomu tehdy dost
nepříjemností. Nicméně s obviněním, že by byl sám agentem, se prý
ještě nesetkal. Po tom českém se od něj Štětina odvrátil.

Když mu reportér ParlamentníchListů.cz namítne, že byl při vlastní
cestě Ruskem neustále označován, ať už vážně anebo ve srandě, za
špiona a v Syzrani ho dokonce vyslýchala ruská kontrarozvědka FSB, což
nedávno vyšlo v knize Špionem Běločechů v Rusku, zalistuje v první
kapitole své knihy Jak se líže karta. Kapitola se ostatně jmenuje Agent
neviditelného frontu. Když při listování Sněgirev dojde na konec kapitoly,
ukáže na poslední větu: "Takoví jsme my, rukojmí blbců a darebáků." A
pak dodá: "Pitomci jsou všude. V Česku, v Rusku, v Americe, prostě všude."

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
V Rusku se objevil jejich Drahoš aneb kdo jsou soupeři Putina?

Jeden z osmi kandidátů na post ruského prezidenta – současný lídr státu
Vladimir Putin – se neúčastní předvolebního boje. Nevystupuje v
televizní debatách a vzdal se bezplatného televizního a rádiového času
určeného pro agitaci. Proč Putin zvolil takovou taktiku?

„Myslím, že je zcela správné, že Vladimir Putin nevede standardní
kampaň, v níž by měl vést debaty s lidmi, z nichž většina toho v
politice opravdu moc nedokázala," řekla v rozhovoru pro Sputnik předsedkyně
Institutu slovanských strategických studií v Praze ISSTRAS, politoložka
Radmila Zemanová-Kopecká. Ruska

Jak si myslíte, že se ruská prezidentská kampaň liší od české
prezidentské kampaně s jejími vášněmi a skutečným politickým bojem?

Právě naopak! V samotném průběhu vstupu dalších kandidátů, vnímám
jako občan České republiky velmi zajímavou analogii. Víte, připadá mi to
téměř jako kopie toho, co se odehrávalo v lednových prezidentských
volbách v České republice. Také se zničehonic „odněkud" vynořil
protikandidát stávajícího prezidenta Miloše Zemana — Jiří Drahoš.
Vzdělaný, ale bez jakýchkoli politických zkušeností ve vysokém úřadě,
bez známek zkušenosti samotné politické práce, ale zato s velkou podporou
odpůrců stávajícího prezidenta. A to stejné se odehrává v Rusku.
Úspěšný podnikatel Pavel Grudinin (nominován Komunistickou stranou) se
náhle objevil, žádný politický úspěch za sebou nemá. A jeho „proletářské"
pojetí úřadu prezidenta se znárodňováním a velmi tvrdými tresty pro
zlodějské úředníky až příliš viditelně nesouzní s jeho vlastními
majetky a cestou, jak je nabyl.

Ruský prezident je podle ústavy nejen jejím garantem, ale má na starosti
zahraniční směřování země.

Ani jeden z protikandidátů Putina nemá v této věci znalosti na potřebné
úrovni. O čem má s nimi prezident diskutovat? O klišé, které
protikandidáti neustále deklarují? Má snad diskutovat s Xénií Sobčakovou,
která moderovala poněkud podivný pořad Dom 2 a pro „rozumy" si zajela do
USA v době kampaně? Nebo s panem Grudininem, který „zapomněl" uvést při
registraci své kandidatury několik „málo" miliard v nemovitostech, cenných
papírech i penězích? Je třeba si uvědomit jednu podstatnou věc. Cílem
většiny těchto kandidátů není zvítězit, protože je jasné, že Putina
nikdo z nich neporazí. Jejich úkolem je odebrat mu, pokud možno, co nejvíce
procent ve snaze snížit míru podpory prezidenta Putina. Toho čeká velmi
náročné období vládnutí, jehož hlavním cílem bude zajistit
nezpochybnitelnou a stabilní suverenitu Ruska s co nejmenšími stresy pro
obyvatelstvo. A k tomu potřebuje co největší důvěru a podporu národa. A
to není v zájmu „zahraničních partnerů" Ruska, jejichž podporou
nezřídka Putinovi protikandidáti disponují.

A jsem přesvědčená, že jednal správně. Do debaty vstoupil až v druhém
kole s panem Drahošem, kdy už bylo jasné, že pan Drahoš je ten člověk,
který z toho davu protikandidátů má nejmocnější loby, která ho
protlačila do „finále". To ale v Rusku nehrozí, protože si ani nelze
představit, že by se v Rusku při preferencích pana prezidenta Putina vůbec
nějaké druhé kolo uskutečnilo. V současné době nevidím žádného
kandidáta na úřad prezidenta RF. Je třeba vzít v úvahu, že prezident
Putin prošel nejen prací důstojníka zpravodajských služeb, ale je dokonale
obeznámen také s prací regionálního vysokého úředníka. V mezidobí, kdy
prezidentský úřad zastával Dmitrij Medveděv, předsedal Vladimír Putin ve
vládě RF, takže je dokonalé znalý také exekutivy. Proto je také schopen
velmi konkrétně a adekvátně reagovat na stížnosti občanů, právě díky
znalostí exekutivy. Přesto, že hlavním směrem činnosti Vladimira Putina by
měla být zahraniční politika, musí stávající prezident dost často
řešit věci, které nespadají zrovna do kompetence jeho úřadu. Od
barbarského znečišťování životního prostředí, přes kradoucí
úředníky, až po výši platů lidí v Rusku. A on se je snaží řešit, jak
jen mu to kompetence jeho úřadu a ústava umožňují.

Ale bude to poslední volební období prezidenta Putina. Každopádně ho po
roce 2024 bude muset někdo nahradit.

V tomto období bude třeba řešit velmi náročnou otázku prezidentova
nástupce, až v roce 2024 toto své období Putin ukončí. A to nebude snadné,
právě proto, že zatím se tak silná osobnost v Rusku neprojevila. Pro toto
období prezident rozhodně nemá silného protihráče. Souhlasím s těmi
občany Ruska, kteří si uvědomují, že Rusko zažívá mimořádně
náročné období a že nestačí, aby byl prezident jen skvělým „civilním"
lídrem, ale je nutné zvolit člověka, který bude zároveň silným a
schopným vrchním velitelem ruských vojsk. A i v této roli nikoho jiného,
než stávajícího prezidenta prostě nevidím.

Názor autora se nemusí shodovat s názorem redakce

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Glebovová: RF zve k bezplatnému studiu na vysokých školách 15 tisíc
cizinců

Ruská Federální agentura pro záležitosti Společenství nezávislých
států, krajanů žijících v zahraničí a mezinárodní humanitární
spolupráci (Rossotrudničestvo) vyhlásila otevřené přijímání ke studiu
na ruských vysokých školách.

V souvislosti s tím vedoucí úřadu Ljubov Glebovová podrobně vysvětlila
RIA Novosti, kdo a proč pojede do Ruska pro doklad o vyšším odborném
vzdělání.

Vedoucí Rossotrudničestva Ljubov Glebovová pověděla zpravodajce RIA Novosti
Julii Osipové, jak Rusko hodlá zvýšit počet cizích studentů.

Kolik cizinců každoročně přijíždí do Ruska, aby získali bezplatné
vysokoškolské vzdělání?

Během posledních tří let zve Rusko každoročně 15 tisíc občanů cizích
zemí k úplně bezplatnému studiu na našich vysokých školách. Tohoto
procesu se účastní více než 400 ruských univerzit.

V roce 2016 jsme poprvé uskutečnili možnost úplně otevřeného prijímání.
Tento rok jsme zahájili proceduru otevřeného podávání přihlášek v
elektronické podobě, ale předtím jsme zanalyzovali, jak to udělali naši
kolegové z jiných zemí. V procesu přijímání se nic celkově nezměnilo,
ale stal se mnohem snadnější a zřejmější (jednotné okno zadání údajů,
rychlá procedura výběru). Informační portál dává možnost odstranění
velkého počtu zprostředkovatelů, kteří „se dříve točili" kolem tohoto
procesu.

Občané 198 světových zemí mohou zasílat své přihlášky ke studiu na
ruských univerzitách v nejrůznějších oborech (od lékařských do
technických včetně jaderné fyziky). Zvlášt´ jsou ruštináři,
jazykovědci a filologové. V zahraničí je ted´ mimořádná poptávka po
všem, co se týká ruštiny.

Co má udělat občan cizí země, aby se mohl uvést jako uchazeč o státní
kvótu na bezplatné studium?

Má se zaregistrovat na portálu www.russia.study. Stačí na to 20 minut. Tato
procedura se skládá ze dvou kroků: občan cizí země potvrdí svou identitu,
a pak založí e-mail. Téměř okamžitě dostane potvrzení. E-mail je třeba
k tomu, aby dále bylo možné snadněji a spolehlivěji kontaktovat
případného uchazeče, bude-li na něj pohotově reagovat, záleží jenom na
jeho vlastním zájmu o další studium.

Po zkontrolování účtu má uchazeč přístup k formuláři, do kterého
uvede své údaje, informace o vzdělání a osobních úspěších, kýžený
obor a také napíše motivační dopis. Tento vyplněný formulář se dostane
do všeobecného seznamu formulářů v zemi tohoto uchazeče. Pak provádí
operátor této země (každá země má svého operátora) předběžný
výběr uchazečů.

Může to dopadnout tak, že někteří ne příliš nadaní občané cizích
zemí získají místa docela slibných ruských uchazečů? Předpokládá se
nějaké výběrové řízení?

Ve většině světových zemí jsou zastupitelské úřady Rossotrudničestva
— Ruská centra vědy a kultury, jejichž zastupci zajišťují předběžné
hodnocení vyplněných formulářů uchazečů podle několika parametrů (kvalitní
maturitní vysvědčení, účast na olympiádách a další ocenění uchazeče).
Nejúspěšnější a nejtalentovanější mladé lidi zvou na osobní nebo
distanční pohovor. Například v případě se Sýrií je možná pouze
distanční varianta výběru. Na studenty ze Sýrie určitě čekáme, rádi je
uvidíme na ruských univerzitách.

Závěrečný výběr provádí komise, do které patří zástupci Ruských
center vědy a kultury, velvyslanectví, místních ministerstev školství a
společenských organizací. Ted´ máme jednání s univerzitami, aby jejich
spolupracovníci také patřili do komisí.

Tento rok je zkušební, procedura výběru se bude konat v podobě pohovoru
nebo testu. Pro každou zemi bude vytvořen samostatný žebříček. Další
částí výběru se stanou olympiády, které ruské univerzity provádějí na
území cizích zemí. V současné době pracuje Rossotrudničestvo na tom, aby
byly srovnatelné vůči sobě.

Co mají dělat uchazeči, kteří neuspěli u výběru?

I když nějaký občan cizí země nezíská kvótu v rámci přijímání 15
tisíc uchazečů, dostane nabídku studia na ruských univerzitách za školné.
Vzhledem k tomu, že školné je na většině našich vysokých škol docela
nízké (na mnoha školách činí 1000 — 1500 eur ročně), mnozí budou mít
zájem i o takovou variantu.

Během kterého stadia výběru se do toho pouštějí samy univerzity? Jak se
doporučený uchazeč dostane na konkrétní školu?

Poté, co občan cizí země uspěl u výběru ke studiu v rámci kvóty, vybere
si šest vysokých škol, na kterých by chtěl studovat a seřadí je podle
svých předností. Pak se zapne zajímavý mechanismus: každá univerzita
otevře svou "elektronickou kancelář" a vybere si nějakého uchazeče.
Jestliže se nedostal na svou přednostní školu, jeho údaje předají na
další. Tak krok za krokem může uchazeč dosáhnout až šesté univerzity.
Když si jeho ani jedna škola nevybrala, Ministerstvo školství a vědy RF mu
nabízí náhradní variantu studia na jiné univerzitě. Věřte mi, v tomto
řetězu na nikoho nezapomenou.

Co si myslíte, považuje se Rusko ve světě ještě za zemi se silným
vysokým školstvím? Jaké důvody mají cizinci ke studiu v Rusku?

Za prvé dává Rusko kvalitní vzdělání v inženýrských oborech,
přírodních vědách, matematice, filologii a rusistice. Samostatnou
motivační vrstvu vytváří lékařské vzdělání, které je velice
populární v zahraničí. Podobná situace je i s kulturologií: ruská hudba,
divadlo, filmové umění jako dřív vyvolává velký zájem mezi cizinci. A
nehledě na to, že v ruském školství byly zlé časy, ono se i nadále cení
jako základní, vžité a mezioborové.

Za druhé je studium a pobyt v Rusku levnější než třeba v Evropě. Za
třetí je Rusko pro celou řadu zemí vedoucí zemí. Mnozí lidé, kteří v
současné době zastávají v různých zemích vysoké úřady, sami dříve
studovali v Rusku. Ted´, kdy jejich děti dosáhli věku uchazečů, se s
velkým zájmem dívají na stranu ruského vzdělání a jasně si
představují, že studium v Rusku dává široký obzor, užitečné vztahy a
správné orientační body. To se týká nejenom zemí SNS, ale i rozvojových
zemí Asie a Afriky, jednotlivých evropských zemí a také zemí Latinské
Ameriky.

Jaký prospěch a výhodu bude mít podle Vašeho názoru tento projekt pro
ruskou stranu?

Především dává možnost naším univerzitám a Rusku zajistit svou
budoucnost a udělat správné investice. Kvalitní cizí studenti, kteří
získají ruské vzdělání, se vrátí do svých zemí a budou loajální
vůči Rusku. Jestliže se zaberou do vědy, budou mít dobré vztahy s ruskými
vzdělávacími a vědeckými organizacemi. Nejmotivovanější a nejsilnější
studenti zůstanou v Rusku a budou pokračovat ve studiu a práci tady. V
podstatě přitahujeme do Ruska zaměstnance, kteří jsou nutní pro naši
ekonomiku a vzdělávací systém.

Mimo to platí kvóty k bezplatnému studiu na ruských univerzitách nejenom
pro bakaláře, ale i pro magistry a doktory, což je přímým ukazatelem
akademické mobility, součástí studentské výměny. Vysoké školy obnovují
vztahy na mezinárodní úrovni. Co se týká cizích studentů, kteří jedou
studovat ne podle kvóty, ale za školné, tak je to docela citelný výdělek
pro univerzity.

Pro studium v Rusku je třeba umět rusky, a to vůbec není nejsnadnější
jazyk na světě. Bude organizována jazyková podpora cizích studentů?

V RF při mnoha univerzitách fungují nulté fakulty. Část občanů cizích
zemí, kteří vůbec neumí rusky (jich každoročně jsou asi čtyři tisíce),
celý rok se tam zabývají jazykovou přípravou. Na každého takového
studujícího se utrácí bezmála 100 tisíc rublů za rok.

Stát ztrácí peníze, lidé ztrácejí čas.

V souvislosti s tím má Rossotrudničestvo v budoucnu v úmyslu založit "vnější"
nulté fakulty v různých světových zemích, centra výuky ruského jazyka a
centra testování.

Je hodně zájemců o využítí ruské nabídky bezplatného studia na našich
vysokých školách?

Ted´ sledujeme vysokou aktivitu zájemců stát se ruskými studenty: lidé
volají, kladou otázky v sociálních sítích, registrují se na portálu.
Zatím největší zájem mají občané zemí SNS, což je docela očekávané,
protože se informace o přijímání studentů rychle rozšířila v
ruskojazyčném prostředí.

Přijímání občanů cizích zemí k bezplatnému studiu je každoroční a
dlouhodobý projekt. Je to pochopitelné, že ten projekt je efektivním
nástrojem státní činnosti v zahraniční politice, a proto by se chtělo v
budoucnu zvýšit počet kvót.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Podpora Nadě Savčenkové: Budoucí umělci rozložili stoly před ambasádou
Ruska. A...

Podporu ukrajinské navigátorce Nadě Savčenkové, kterou před několika dny
uznal ruský soud vinnou z účasti na vraždě dvou ruských novinářů na
východě Ukrajiny a poslal ji na dvaadvacet let do vězení, vyjádřili kromě
jiných i studenti jedné z pražských uměleckých fakult.

Studenti DAMU (Divadelní fakulta Akademie múzických umění) uspořádali v
úterý na podporu Savčenkové happening před ruskou ambasádou v Praze. Jeho
průběh sestříhali do krátkého videoklipu, který následně vyvěsili na
sociální síti Youtube.

Studenti si před sídlo ruského velvyslanectví přinesli stoly, židle a
nádobí a před zraky ostrahy uspořádali symbolickou večeři, přičemž
talíře zůstaly prázdné. Patrně jako výraz solidarity se Savčenkovou,
která od svého uvěznění na protest pravidelně drží hladovku.

Nábytek si studenti zase odnesli. Na místě nechali rozmístěné talíře.

„Poučeni historií naší země, vyjadřujeme podporu Nadje Savchenko, oběti
inscenovaného soudního procesu,“ dali studenti jasně najevo, co si myslí o
kauze ukrajinské navigátorky a poslankyně ukrajinského parlamentu.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Šílený televizní lynč na prezidenta Zemana. Takáč hostům přímo
diktoval, co mají říci. A ještě Petr Žantovský objevil něco zajímavého
o řádící Monice Pajerové

TÝDEN V MÉDIÍCH Šílený televizní lynč prezidenta Miloše Zemana jako
důsledek článku o roce 1968 na ruském webu se odehrál v úterních
Událostech, komentářích především pod taktovkou moderátora a také
lídra úplně nejmenší parlamentní strany. Petr Žantovský v pravidelném
mediálním přehledu rozebírá i dění kolem údajné plíživé normalizace
v Českém rozhlase, s čímž se vytasila Monika Pajerová. Nejspíš jí vadí,
že je Český rozhlas málo agresívní vůči Andreji Babišovi a že mu
nevelí lidé s názory, jaké má ona nebo Jiří Pehe či Tomáš Klvaňa.

Během návštěvy českého prezidenta Miloše Zemana v Ruské federaci se na
webu ruské armádní televize Zvezda, řízené ruským ministerstvem obrany,
objevil článek, v němž autor tvrdí, že by Československo mělo být
Sovětskému svazu vděčné za rok 1968. To vyvolalo ostrou reakci reakci
českého prezidenta, při setkání s ním se od textu distancoval i premiér
Dmitrij Medveděv. Z Česka se mezitím ozývalo volání od některých
politiků, aby Miloš Zeman svou návštěvu okamžitě ukončil a vrátil se do
vlasti. „Mě by na tom zajímala jedna věc, kterou ještě nikdo nevyslovil.
A to je, že to mohla být docela obyčejná provokace ze strany ruské armády.
Ta, jak víme z minulosti, si vždy dělala trochu něco jiného než vláda.
Měla vlastní politiku a toto mohla využít jako zpravodajskou hru a provokaci,
co tím způsobí. Mohlo jít o jakýsi pokusný balónek,“ uvádí pro
ParlamentníListy.cz Petr Žantovský.

Farský získal se Starosty nejméně procent, ale dělá největší ramena

Žasne nad tím, že během zmíněného povídání padla i věta, že Miloš
Zeman jel do Ruska podporovat korupci, aniž by bylo řečeno, jakou korupci,
nebo čí korupci. „Co to je za věci? To je v podstatě pomluva hlavy státu.
To je urážka bez ohledu na to, jestli jde o prezidenta, nebo Frantu Nováka z
Horní Dolní. Prostě když o někom řeknou takové věci, tak je třeba je
taky doložit, a ne to jen tak vystřelit. Prezident je sice teflonový, po něm
všechno steče. Jak ho známe, tak si z takových útoků nic nedělá,
nicméně novináři by tohle neměli provokovat. Stejným způsobem moderátor
absolutně nereagoval na pana Farského, který má, ačkoli jeho Starostové
získali nejméně procent, nejvíce řečí a nejsilnější ramena a říká
takové nesmysly, které zcela nechává pan Takáč bez povšimnutí,“
podotýká Petr Žantovský.

Jako příklad nesmyslu v podání Jana Farského připomíná jeho tvrzení,
že Rusko okupuje Krym. „Moderátor ho neopraví, protože mu to zřejmě
vyhovuje do jeho politiky. Vždyť Rusko neokupuje Krym. Prostě to tak není.
Ta historie proběhla jinak, to všichni vědí. Když pak Farskému pan
poslanec Foldyna připomíná, jak proběhlo tzv. humanitární bombardování
Bělehradu, jak proběhlo referendum o osamostatnění Kosova, tak ho jeho
protějšek nenechá domluvit, skočí mu do řeči a mluví zároveň s ním.
Pan Takáč to tak nechá, nevyzve Farského, aby se choval, jak má, aby nechal
pana Foldynu domluvit. Počínal si zcela zjevně neobjektivně, zcela zjevně
byl posunutý do polohy ‚obviníme prezidenta, donuťme ho, aby se vyjádřil
k tomu, proč hned neletí z Ruska zpátky‘. To je přece další důkaz
absolutní nevzdělanosti těch novinářů,“ míní mediální odborník.

Pokud bude Zeman znovu zvolen, musí počítat s nevkusnými tanci

Poukazuje na to, že sebrat prezidentský speciál a vrátit se předčasně z
oficiální návštěvy u prezidenta mocnosti, ať už to jsou Spojené státy,
Čína nebo Ruská federace, je vyvolání diplomatické války. „To se
prostě nedělá. To by musel být zatraceně silný důvod. Reakce prezidenta
Zemana při setkání s premiérem Medveděvem byla adekvátní. A všimněte si,
že poté, co se od toho předseda ruské vlády distancoval a co ten článek z
webu zmizel, tak další den už o tom nepadlo nikde ani slůvko. Prostě proto,
že to byla bouře ve sklenici vody. Byla to mnohonásobná provokace, po níž
následovaly útoky ze strany našich politiků a novinářů. Pokud se Miloš
Zeman stane znovu prezidentem, tak nás v tomto smyslu čekají celé to
následující období podobné nevkusné tance,“ říká pro
ParlamentníListy.cz Petr Žantovský.

Veřejnoprávní televize však občas ukáže i svou lepší tvář. „Abych
byl spravedlivý, tak musím Českou televizi také pochválit. Zcela jinak než
zmíněný pan Takáč si ve středečním pořadu Horizont ČT24 počínal pan
Karel Rožánek, reportér domácí redakce se zaměřením na obranu a armádu
a také expert na země bývalé Jugoslávie. Vyjadřoval se k tomu, že
Mezinárodní trestní tribunál pro bývalou Jugoslávii ve středu poslal
bývalého velitele bosenskosrbské armády Ratka Mladiče na doživotí do
vězení. Musím říct, že pan Rožánek byl velice objektivní, vyvážený,
velmi nezávislý, věci znalý. Jeho odpovědi byly korektní a hlavně – a
to se v České televizi nevídá – uváděl argumenty skutečně ze všech
možných stran a souvislosti, které k tomu náleží,“ oceňuje mediální
analytik.

Výkon hodný novináře, což v České televizi nebývá zvykem

Karel Rožánek nezpochybňoval doživotní trest pro Ratka Mladiče, ale
poukázal na to, že v jiných případech postupoval Mezinárodní trestní
tribunál pro bývalou Jugoslávii naprosto rozdílně. „To znamená, že
když se téma rozvinulo od srbské viny i na Bosňany a na Chorvaty., a
zmiňovaly se soudy až po tento poslední s Mladičem, tak pan Rožánek velice
správně připomněl, že nikdy nebyl potrestán Nasir Orić, velitel
Srebrenice, kde zahynuly stovky Srbů, a podobně disponovaný generál Ante
Gotovina,“ odkazuje Petr Žantovský na muže, který působil v chorvatské
armádě během jugoslávského konfliktu v letech 1991 až 1995 a po jeho
skončení byl Mezinárodním trestním tribunálem pro bývalou Jugoslávii
obviněn z válečných zločinů, kterých se měl dopustit během operace
Bouře.

V dubnu 2011 byl odsouzen k 24 letům odnětí svobody za činy
pronásledování, nuceného odsunu, drancování, zlovolného ničení, vražd,
nelidského jednání a krutého zacházení, ale po roce a půl byl zproštěn
viny. „A to u stejného soudu pro válečné zločiny, protože tehdy byla
politická objednávka na to vtáhnout Chorvatsko do Evropské unie. Tudíž se
opět měří dvěma metry. A tohle všechno jsme si vyslechli z České
televize, tohle všechno jsme si vyslechli od pana Rožánka. Já jsem se na to
díval a nevěřil jsem svým očím a uším. V duchu jsem mu tleskal, protože
to byl opravdu výkon hodný novináře. Jak je vidět, Česká televize to umí.
Jenom je potřeba to nepodkládat nějakými vlastními dojmy, zájmy a
vlastním politikařením,“ vysvětluje mediální odborník.

Nechala se vylepit s Klvaňou, Kolářem i Zieleniecem, velí tomu Pehe

Nemůže ve svém přehledu pominout to, co se strhlo v souvislosti s debatou
Českého rozhlasu s tématem „17. listopad a stav současné společnosti“,
během níž měl novinář Lidových novin Jan Macháček počastovat Moniku
MacDonagh Pajerovou vulgární nadávkou a opustit studio poté, co mu
opakovaně předhazovala, že pracuje pro oligarchu a majitele médií Andreje
Babiše. „Paní Pajerová je, jak víme, osoba velice konfliktní. Před mnoha
lety, tuším v roce 2001, iniciovala založení politické strany Cesta změny.
Ale ještě než Cesta změny začala fungovat, tak se pohádala s celým jejím
vedením a sama následně založila politickou stranu Naděje, protože musí
být všude, kde se objeví, hlavní velitelkou všehomíra. Nevím, kde bere tu
sebedůvěru. Možná z těch svazáckých funkcí, co měla před rokem 1989,
když dělala listopadovou revoluci jménem Svazu mládeže, možná jí z té
doby zbyla. Nevím, to neumím posoudit,“ přiznává Petr Žantovský.

Konflikt s Janem Macháčkem považuje každopádně z její strany za šíleně
trapný. „Vyvolala ho, vyprovokovala pana Macháčka svým neustálým
osočováním a svými velmi hloupými výroky o Babišem placených
novinářích a podobně. Každý je někým placen. Ona je přece také placena.
Je placena Spojenými státy za to, že se nechá vylepovat na internetovou
stránku jako spolupracovnice New York University in Prague. Nevím, jestli tam
pracuje nebo ne, ale je tam vylepena mezi pány Klvaňou, Kolářem, Zieleniecem
a dalšími podobnými a celému tomu velí Pehe. Takže ať nám laskavě nikdo
neříká, kdo je kým placen, a už vůbec ne panu Macháčkovi. Já pana
Macháčka osobně nijak zvlášť v lásce nemám, s jeho názory z větší
části nesouhlasím. Ale urážet ho za to, že dělá nějakou práci a má
nějakého nadřízeného, který ho za tu práci platí, je naprosto absurdní,“
myslí si mediální analytik.

Ubohý styl studentské vůdkyně připomněl projev Miloše Jakeše

K jejímu vystoupení mu sedí příměr s jiným, ale o 28 let starším. „Trochu
to je na úrovni Miloše Jakeše, který mluvil o Hance Zagorové, co bere
velké peníze, ale přitom bojuje proti tomu socialismu prostřednictvím
podpisu Několika vět. To je zhruba na této úrovni, obojí stylem, který je
velmi ubohý. Nedivím se panu Macháčkovi, že odešel ze studia. Jestli
přitom použil ta slova, která jsou zmiňována, to nevím, ale je to celkem
jedno. Důležité je to, že z prohlášení mluvčího Českého rozhlasu pana
Hošny jasně plyne, že se v této záležitosti paní Pajerová v rozhovoru
pro Fórum 24 odvolává na něco, co není pravda. A to na slova Jefima
Fištejna, který měl prohlásit, že v Českém rozhlase funguje plíživá
normalizace,“ konstatuje pro ParlamentníListy.cz Petr Žantovský.

„Pokud jsem hovořil o normalizaci, hovořil jsem o normalizaci ve
společnosti. Nikoli o normalizaci v Českém rozhlasu, kde vůbec žádná
normalizace a v žádném případě ani žádná cenzura v současnosti
neprobíhá,“ vyjádřil své stanovisko pro Český rozhlas Jefim Fištejn,
třetí z účastníků „památné“ debaty. „Pan Fištejn ve svém
prohlášení tedy uvedl, že žádnou takovou větu, kterou mu Pajerová
připisuje, neřekl. Podle jeho názoru ani žádná taková věta neplatí.
Neplatí proto, že Český rozhlas je svobodné, slušné, nestranné a celkem
neutrální médium na rozdíl od České televize, což dodávám já. Takže
paní Pajerová se prostě potřebovala zviditelnit u příležitosti výročí
17. listopadu roku 1989. Dělá to tak nějakou formou každý rok. No tak jsme
se o ní zase jednou za rok dozvěděli, že ještě existuje,“ rozumí
mediální odborník snaze „studentské vůdkyně“.

Útok Pajerové je pro rozhlas příznakem kvality, ne handicapem

To její úsilí o vlastní zviditelnění považuje asi tak za celé sdělení
z této kauzy. „Ale v každém případě bych se velmi ohradil vůči tomu
osočení Českého rozhlasu. Protože Český rozhlas navzdory všemu, co se
samozřejmě může stát, ať už lidskou chybou nebo čímkoli jiným, aspoň
nepůsobí dojmem média, které je zájmové v duchu jednoho politického
názoru a proti politickému názoru jinému. Možná je to pro paní Pajerovou
málo. Možná by ráda, aby Českému rozhlasu veleli lidé jako Pehe a názory,
jaké drží ona, Pehe a Klvaňa. A vadí jí, že je Český rozhlas málo
agresívní vůči panu Babišovi, vůči panu Zemanovi a vůči dalším jejich
definovaným nepřátelům. A to je mi moc líto, že jí to vadí. Myslím si
však, že je to příznak kvality toho rozhlasu, a ne jeho handicap,“
dodává Petr Žantovský.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Pokud se migraci nepodaří zvládnout, musíme být připraveni. Budeme muset
jednat rychle a instrukce z Berlína, posílané po Prouzovi, už nebudou
Sobotkovi stačit, pálí Jan Zahradil

CIVILIZACE A MY Musíme být připraveni na variantu, kdy se migraci nepodaří
dostat pod kontrolu a bude nutná obnova našich hranic, myslí si jeden z
nejzkušenějších českých europoslanců Jan Zahradil (ODS). Ten věří v
reformu EU s cílem omezení vlivu federalistů, jejichž tupý dogmatismus
rozeštval evropské národy proti sobě. „Představa, že můžeme jen tak
prásknout dveřmi a zůstat izolováni ve středoevropském ostrůvku blahobytu
a volného obchodu, je dětinská,“ říká. Jan Zahradil se také neobává,
že by se do českého parlamentu mohli dostat extremisté jako na Slovensku.
Marian Kotleba prý navazuje na odlišná témata z minulosti, jako byl
Slovenský štát, a my takovou tradici „naštěstí“ nemáme.

Hradní zahraničně politický expert Hynek Kmoníček tvrdí, že v migrační
krizi jde Evropě o existenci. A není sám: I Donald Tusk hovořil o možnosti
rozpadu EU coby pravděpodobnějším, než kdy jindy. Tak tedy: Schengenský
prostor, euro a EU jako taková. Čemu z toho hrozí rozpad, rozklad, významné
okleštění?

S panem Kmoníčkem víceméně souhlasím, migrační krize skutečně
přispěla k pádu některých dosavadních dogmat, třeba toho o „evropských
řešeních“. Kvůli brutálnímu tlaku lidí, jako jsou pan Juncker nebo
paní Merkelová, jsou evropské státy rozdělené tak, jako již dlouho nebyly.
Pokud se nepodaří začít konečně dodržovat platná pravidla a dostat
migraci pod kontrolu, může skutečně dojít k obnově vnitřních hranic.
Bylo by to nepříjemné, ale nedá se nic dělat. Schengenský prostor je
zkrátka konstrukce pro klidné časy a zcela chápu potřebu některých
států vědět, kdo vstupuje na jejich území. Česká republika by na takovou
situaci měla být připravena, protože v takovém případě bude potřeba
jednat rychle a instrukce z Berlína, posílané do Strakovky po panu Prouzovi,
už nebudou panu Sobotkovi stačit.

Pro některé by rozpad EU byl katastrofou, pro některé požehnáním.
Dovedete si představit lepší Evropu bez EU? Jak by naše země dokázala
hospodářsky obstát bez EU? Stala by se „kořistí Ruska“, jak slyšíme v
podstatě pokaždé, když se o rozpadu EU mluví?

Příběh „buď EU, nebo Rusko“ neberu, je to nesmysl, kterým nás straší
eurohujeři. Celá věc je mnohem složitější. I pokud bychom připustili,
že EU má nyní mnohem více problémů než přínosů, je její současný
stav výsledkem několika desetiletí vývoje spolupráce mezi evropskými
státy. Představa, že můžeme jen tak prásknout dveřmi a zůstat izolováni
ve středoevropském ostrůvku blahobytu a volného obchodu, je dětinská.
Naše země patří do západního civilizačního okruhu a musíme s našimi
partnery komunikovat. Na rozdíl od některých jiných politiků jsem
přesvědčen, že Evropská unie není nějaký stav, že to není ani
absolutní dobro, ani zlo. Evropa se proměňuje, a pokud vyvinete dostatečné
úsilí, můžete ji změnit. I proto jsme doslova na zelené louce založili
reformně orientovanou politickou skupinu, která je nyní, po pouhých šesti
letech existence, třetí nejsilnější skupinou na evropské scéně a
předpokládám, že dále poroste. Stále ještě věřím na reformu EU, ne na
nějaký chaotický rozpad.

Francie, Británie, Dánsko, Nizozemí, Maďarsko, Polsko... Ve všech těchto
zemích existují nyní výrazné politické síly, které se odklánějí od
hlavního proudu evropského myšlení. Snaží se o vystoupení svých zemí z
EU, případně navázání větší spolupráce s Ruskem. Měl by se Brusel
některých z nich obávat? Kterých nejvíc?

Dosavadní model evropské integrace postavený na dogmatu „ever closer Union“
se vyčerpal, to je jasné. V Bruselu jej nyní pěstuje už jen generace
politiků, kteří s ním spojili celou svou kariéru a nechtějí se jej vzdát
– typickým příkladem je pan Juncker. Myslím si, že nastal čas, kdy bude
sílit realistický, pragmatický a reformní přístup k EU. V budoucnost stran,
jejichž jediným programem je rozpad EU, příliš nevěřím, ve skutečně
důležitých volbách většinou propadnou.

Jestliže se má Evropská unie čeho obávat, jsou to nikoli její kritici, ale
právě zarytí federalisté, jejichž tupý dogmatismus rozeštval evropské
národy proti sobě tak, jak se to v uplynulých desetiletích nikomu
nepodařilo. Evropské paradigma se musí změnit, jinak odpor vůči celé
této konstrukci poroste.

Liberálně orientovaní pozorovatelé vybízejí k začlenění co
největšího počtu migrantů do Evropy, „jestřábi“ naopak varují před
nepokoji či občanskou válkou, kterou „neevropané“ v Evropě vyvolají a
před kriminálními a sociálními problémy. Zaměstnavatelské svazy
považují imigraci za produktivní, někteří ekonomové však varují, že
pracovních míst, hlavně nekvalifikovaných, bude v budoucnu ubývat a
imigranti budou zátěží. Tak co je tedy v tomto směru pro Evropu dobré?

Jak hodnotíte slovenské parlamentní volby a jejich možný přesah do Evropy?
To znamená, jestli je i v jiných zemích možný podobný vzestup
extremistických stran. Podle Anne Applebaum jsme jen dva nebo tři špatné
kroky vzdáleni od konce NATO, EU a možná i liberálního řádu, jak jsme ho
znali. Můžou třeba úspěch Marine Le Pen a odchod Británie z EU vyvolat
zemětřesení s důsledky, o nichž Applebaumová hovoří?

Mám radost, že druhé místo ve slovenských volbách obsadily naše
partnerské strany SaS a OĽaNO-NOVA, tedy strany eurorealistické. Propadly
naopak strany spojené s eurolidovci, což znamená, že naše Aliance
evropských konzervativců a reformistů posílila i na Slovensku a racionální
přístup k EU bude u našich východních sousedů znít silněji.
Osmiprocentní zisk fašistů je nepříjemný, ale nijak bych jej
nepřeceňoval.

Článek Applebaumové jsem četl. Je to přesně ten druh přestřelené
katastrofické novinařiny, který i u nás pěstují někteří komentátoři.
Pro řadu komentátorů je posílení kritiků EU samozřejmě tragédie, se
kterou se nedokážou vyrovnat, a tak straší rozvratem nebo již zmíněným
Ruskem. Jako obvykle se mýlí, naštěstí. To ovšem nic nemění na tom, že
odchod Británie by pro zbytek EU znamenal ztrátu prestiže i nepříjemné
ekonomické a politické důsledky.

V zmiňovaných parlamentních volbách na Slovensku se dostal do vyšší
politiky rekordní počet menších stran, včetně krajně pravicové ĽSNS
Mariana Kotleby. Domníváte se, že by to příští rok mohlo u nás dopadnout
stejně v reakci na problémy s migrační a finanční krizí?

Neočekávám, že by se Česko vydalo touto cestou. Za prvé, Kotleba navazuje
na odlišné tradice, odlišná témata z minulosti, na Slovenský štát. Nic
pěkného to samozřejmě není. Ale my takovou „tradici“ naštěstí
nemáme. A za druhé, okraj našeho politického spektra se drobí mezi řadu
subjektů, které se perou samy mezi sebou a působí spíše legračně.

Co čekat od výsledku právě proběhlého summitu EU – Turecko? Někteří
publicisté to nazývají summitem poslední záchrany. Vidíte nějakou
možnost efektivní dohody a následné úspěšné realizace? Ministr obrany
Stropnický to například nazval čekáním na zázrak.

Summitů poslední záchrany máme každý rok několik, a všechny ukazují
zoufalou neschopnost evropských elit pojmenovat problémy a řešit je. Postavy
typu pana Junckera nebo paní kancléřky Merkelové na tom nesou největší
díl viny. Je jasné, že s Tureckem se dohodnout musíme. Turci hostí už tři
miliony uprchlíků a my nutně potřebujeme, aby se tito lidé nevydali dál na
cestu do Evropy. A to nás pochopitelně bude něco stát. Špatnou zprávou je,
že se na scénu znovu vrací nefunkční kvóty na přerozdělování
běženců. Takové narušení státní suverenity je pro mě zcela
nepřijatelné, nikdo nemůže zvnějšku nařizovat státům, komu udělí na
svém území povolení k pobytu. Princip „jeden za jednoho“ je pro mě
nepřijatelný. Je třeba se vrátit k návrhům na efektivní uzavření tzv.
balkánské cesty pro nekontrolované a nekontrolovatelné vlny migrantů.

Do České republiky míří čínský prezident na několikadenní návštěvu.
Mluví se o historické události, Miloš Zeman ho dokonce jako prvního
prezidenta pozve do Lán, jak řekl nedávno pro PL. O rozruch se postaralo i
schvalování dohody mezi Prahou a Pekingem kvůli části o politice jedné
Číny včetně Tchaj-wanu. Jak na to pohlížet?

Čína je pro nás zajímavý obchodní partner, takže návštěvu čínského
prezidenta můžeme přivítat, pokud přinese dobré výsledky. Pražská „kauza“
byla klasickou bouří ve sklenici vody rozpoutaná TOP 09, která se chytá
pověstného stébla. Kdyby kvůli této smlouvě nezačal vyvádět Kalousek,
nikdo by si toho ani nevšiml. Politika jednotné Číny je oficiální
politikou České republiky a zastával ji i Karel Schwarzenberg, takže jde jen
o další pokrytecké moralizování. Navíc se v té smlouvě nikde nepraví,
že Tchaj-wan je součástí komunistické Číny, jak tvrdí pan Kalousek, ale
„čínského území“ – a to o sobě Tchaj-wan tvrdí také, protože sám
sebe považuje za jediného reprezentanta Číny. Pan Kalousek tedy navíc
ještě lže, což ovšem při jeho častých změnách názorů a politických
postojů nepřekvapuje. Nemůže nás poučovat někdo, kdo sám chtěl
sestavovat vládu s podporou komunistů.

Šíří se spekulace, zda Vladimír Putin bude znovu kandidovat. Západní
média konstatují, že dokázal lidi ošálit natolik, že opozice nemá
žádné šance. Co soudit o situaci v Rusku do budoucna i s přihlédnutím ke
vztahům Ruské federace se Západem?

Vztahy Ruska a Západu se budou muset s postupem času vrátit do rovnováhy.
Návrat do časů železné opony je obtížně představitelný, už jenom
kvůli vzájemnému obchodu, který potřebují obě strany. Je ale také jasné,
že putinovské Rusko se jednoznačně snaží o obnovu Sovětského svazu. Mám
tím na mysli dlouhodobé posilování nepřátelství vůči Západu
prostřednictvím státní propagandy i konkrétních činů nebo doslova
opevňování bývalého sovětského teritoria vojenskými systémy a
nárazníkovými zónami s převažujícím ruským vlivem. Angažmá v Sýrii
po boku Íránu, Hizballáhu a Assada je například posledním kouskem v této
skládance. Je třeba, aby si Rusko konečně uvědomilo, že už není
světovou politickou (a už vůbec ne ekonomickou) velmocí, ale maximálně
mocností druhého řádu, a začalo se podle toho chovat.

Železná opona to tedy nebude, rozhodně ale nedojde k žádnému
privilegovanému partnerství, jak si to naivně představoval třeba Barack
Obama.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Sovětský doktor Moreau chtěl zkřížit člověka a opici

Sovětský vědec Ilja Ivanov byl posedlý myšlenkou zkřížení člověka a
opice. Sérii jeho experimentů však narušily čistky.

Ilja Ivanovič Ivanov se narodil v roce 1870 v Kurské oblasti. Po studiu
biologie přednášel na univerzitách a zabýval se umělou inseminací. Jeho
současníci ho považovali za blázna, který byl posedlý myšlenkou
vytvoření mutantů

To však neuspokojovalo ambice tohoto vědce. Jeho snem bylo stvoření hybridu
člověka a opice a od roku 1924 se aktivně snažil svůj sen uskutečnit.
Podle něj úspěšný experiment bude mít „velký vědecký význam" a
pozitivní dopad na prestiž Sovětského svazu. Vědci, kteří měli vůči
tomu morální výhrady, opovrhoval.

Během expedice v Guinei provedl umělou inseminaci třech šimpanzích samiček
lidským spermatem. Avšak ani jedna neotěhotněla. Proto se Ivanov rozhodl,
že zkusí uměle oplodnit ženu pomocí šimpanzího spermatu. Jeho kolegové
však tuto myšlenku nepodpořili.

Kupodivu některé ženy reagovaly pozitivně a samy se nabídly k účasti v
tomto experimentu. „Prosím Vás, abyste mě neodmítl," psala Ivanovovi v
dopise obyvatelka Leningradu, „s radostí se podřídím veškerým
požadavkům Vašeho experimentu."

Ivanov však svou práci nedokončil. V roce 1930 se stal obětí politických
represí a byl odsouzen k pěti letům vyhnanství v Almatě. Zde nadále
přednášel na místní vysoké škole, avšak k pokusům na šimpanzích a
lidech se již nevrátil. V roce 1932 ho zastihla mozková mrtvice a 20. března
zemřel.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
V ruské Dumě označili ministra obrany Polska za psychologického teroristu

Předsedkyně výboru Dumy zabývající se bezpečností a bojem s korupcí
Irina Jarovajová považuje za neadekvátní slova ministra obrany Polska
Antonije Macereviče, který označil leteckou katastrofu u Smolenska za
teroristický čin.

„Koho označuje ministr obrany Polska za teroristy — piloty a prezidenta
Polska, kteří samostatně rozhodovali a konali tragicky chybně? Označit to
ale za terorismus znamená být velmi neadekvátní," řekla Jarovajová.

Vyjádřila naději, že polský národ „dokáže rozeznat hlouposti a bude
chápat prohlášení Antonije Macereviče jako nepříjemné nedorozumění".

13. března Macerevič označil za teroristický čin katastrofu, která se
odehrála u Smolenska roku 2010. „Po smolenské katastrofě můžeme říci,
že Polsko se stalo první obětí terorismu v rámci současného konfliktu,
který se před námi rozhořívá," řekl ministr. Neobviňoval ale Rusko z
toho, co se stalo.

Tu-154 M polského prezidenta spadl u Smolenska ráno 10. dubna roku 2010. Při
katastrofě zemřelo 88 pasažérů a osm členů posádky, kteří byli na
palubě, včetně Lecha Kaczyńského a jeho manželky.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Jeho drzost nezná meze. Norek vyškemral od rybářů jejich úlovek a ani
nepoděkoval (VIDEO)

Na Sachalinu rybáři natočili na video norka, který k nim přišel pro jídlo.
Zvířátko se k mužům odvážně přiblížilo a pokusilo se vlézt do vědra
s úlovkem, které bylo ovšem zavřené.

„Za to, že jsi tak odvážný, ti to otevřu. Tady máš, ber si, kterou
chceš," řekl nakonec jeden z rybářů a otevřel vědro. Norek nelenil a
popadl rybu.

„Neměl bys aspoň poděkovat?" zeptal se muž utíkajícího zvířátka.

О с н! pic.twitter.com/W0sxvvcjJT — И (@bmxPIuvw13MxTQo) 2. března 2018

Na začátku roku se na internetu proslavila polární liška, která dlouho
žebrala o jídlo a pak se vrátila k rybáři se svojí kamarádkou liškou.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Ruské ministerstvo zahraničních věcí uvedlo, v čem spočívá cíl
amerických sankcí

Americké sankce proti RF mají za cíl destabilizaci situace v Rusku,
prohlásil náměstek ministra zahraničí Sergej Rjabkov v komentáři k
poslednímu rozšíření protiruských sankcí, které byly přijaty ve
Washingtonu.

„Ve skutečnosti mají za cíl (zákon CAATSA) nejen zásah do našich
vnitřních záležitostí, ale také hlubokou destabilizaci situace v zemi. Za
tímto účelem, o kterém se oficiálně mluví zejména ve vysvětlivkách
tohoto zákona, využívají Američané příslušné nevládní a nekomerční
organizace…," prohlásil Rjabkov na zasedání prozatímní komise Rady
federace pro ochranu státní suverenity a odvrácení zásahu do vnitřních
záležitostí RF.

Prezident USA Donald Trump podepsal 2. srpna 2017 zákon o odporu protivníků
Ameriky prostřednictvím sankcí (CAATSA) proti Rusku, Íránu a KLDR. Na
podzim 2017 zveřejnila americká vláda seznam osob a organizací z obranné a
výzvědné sféry RF, za „významné" transakce s kterými mohou být
vyhlášeny sankce. Zákon vstoupil v platnost 29. ledna 2018. MZV USA oznámilo,
že jde o zadržující faktor pro podniky a fyzické osoby, kteří by chtěli
uzavřít obchod se společnostmi z Ruska, a že již způsobil miliardové
ztráty ruskému obrannému sektoru.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Překvapen Ruskem: proč si Tyson myslí, že tato země je pro jeho démony „příliš
ideální“?

Nejhorší člověk ve světě našel v Rusku to, co je pro jeho spoluobčany
těžko pochopitelné – laskavost a citlivost. Předtím však Mike Tyson
tvrdil, že v jeho vlasti „je všechno pouze o sexu a o moci“, píše
portál Russia Beyond. Tady je 5 věcí, které v Rusku překvapily boxerského
„enfant terrible“.

Jak píše portál, Mike Tyson byl v Rusku naposled koncem února. Tento zájezd
byl organizován místním průmyslovým podnikem. Bývalý boxer navštívil
Uralský kraj. Měl velice naplněný a občas i překvapivý program,
navštívil mateřskou školu, kde maloval spolu s dětmi, zúčastnil se
ceremonie zahájení stavby nového sportovního střediska, vyzkoušel
virtuální realitu na ringu a uspořádal master class pro mládež.

Během veškeré této činnosti sděloval svůj názor na Rusko a Rusy a
hovořil o tom, jak je vnímají ve Spojených státech. „V Americe nemají
Rusové pověst citlivých osob. Ale poté, kdy jsem absolvoval cestu po celém
Rusku, pochopil jsem, že Rusové jsou velice milí a citliví lidé. Většina
Američanů s tím však nemá zkušenosti", řekl Tyson.

Jeho oblíbenec — Ivan Hrozný

Bývalý boxer má rád ruské dějiny. V Jekatěrinburgu navštívil muzeum „Rusko
— naše historie" s osobní prohlídkou. Jak uvádějí místní média, ptal
se na postavu Stalina, kterého považuje za „špatného člověka", a na
ruskou revoluci. Později se na tiskové konferenci přiznal, že má rád
postavu Grigorije Rasputina, mystika a „blízkého přítele carské rodiny".

Chválil i prvního ruského cara Ivana Hrozného, významného reformátora.
Poznamenal ovšem, že ten byl velice brutální a ukrutný. „Vzpomínám na
to, že v tehdejší době na Rusko tlačili ze všech stran, ale jenom díky
Ivanu Hroznému byli agresoři vytlačeni".

Železný Mike také oceňuje ruskou literaturu, zejména má rád Lva Tolstého,
který je „hustým kámošem" a všichni by ho měli číst v ruštině. Tyson
četl spisy Tolstého během třech let ve vězení v devadesátých létech.
Když přijel do Moskvy, chtěl navštívit dům Lva Tolstého. Jeho průvodce
byl překvapen tím, že si boxer pamatoval všechna jména spisovatelových
dětí.

V roce 2005 Tyson popsal Moskvu jako „New York na steroidech" a celé Rusko
jako zemi, v níž se dá dělat cokoliv bez trestu. Upozornil ovšem na to, že
holky v Rusku jsou mnohem inteligentnější a vzdělanější než ve
Spojených státech. „Mohly by řídit společnost Fortune 500", uvedl boxer.

Setkával se také s úředníky a mafiemi a dospěl k závěru, že Rusko je
pro něho příliš ideální. „V ruštině nemají ani slovo pro rovnováhu.
Rovnováha tady není, jenom extrémy. Hodím se tam dobře. Tohle místo je pro
mě a pro moje démony příliš perfektní. Jsem tady rád."

Během zájezdu do Ruska Tyson navštívil i Čečensko na pozvání
čečenského prezidenta Ramzana Kadyrova. Ukázalo se ovšem, že tato
návštěva měla duchovní charakter.

Tyson přijal islám a vzal si jméno Malik Abdul Aziz, což znamená "Král a
služebník Všemohoucího." "Byl jsem v Čečensku jako muslimský hrdina.
Muslimský hrdina,[…] přestože jsem dříve byl velice závislý na drogách,
"poznamenal později Tyson. Přesto zůstával v kontaktu s čečenským vůdcem
a později znovu navštívil tuto republiku.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Jakub Janda zajel na Ukrajinu a vyprávěl o českých kremlofilních
vlastizrádcích. Bude o nich prý celý dokument

Zástupce think-tanku Evropské hodnoty Jakub Janda se ve svém komentáři na
facebookovém profilu vyjádřil k předlistopadovému veliteli tankové divize
československé armády a polistopadovému podnikateli Zdeňku Zbytkovi.

Janda se totiž v minulém týdnu sešel v Kyjevě s ukrajinskou novinářkou
Olgou Malchevskou, která je autorkou dokumentu Czech Friends of Kremlin. „Popsala
na něm okolí Miloše Zemana včetně toho, jak na něm bývalý plukovník
komunistické armády Zdeněk Zbytek pracoval,“ zmiňuje Janda. Následně
také sděluje, o čem mu Olga vyprávěla. „Jak na vlastní pěst jezdila za
Zbytkem na jih Čech nebo se sama potkávala se skupinami lidí, kteří
působili jako bývalí bolševičtí estébáci z tvrdého jádra,“ uvádí
Janda.

Následně Malchevské skládá poklonu. „Fascinuje mě osobní odvaha
některých žen, které sice působí strašně křehce, ale přesto jdou do
přímého nebezpečí čelem těmhle vlastizrádcům,“ uvádí Janda s tím,
že na konci se jim podaří získat cenná svědectví. „Ať už jsou to
detaily o tom, jak Zdeněk Zbytek přivedl Zemana za představitelem KGB
Jakuninem nebo investigace finské novinářky Jessikky Aro o ruských troll
fabrikách či detailní reporty Jeleny Milič o ruské infiltraci srbské
politiky. Smekám před statečnými ženami,“ uzavřel. Celý příspěvek
Jakuba Jandy: Minulý týden jsem v Kyjevě seděl s ukrajinskou novinářkou
OlgaMalchevskou (dnes editorkou BBC Ukraine), která udělala ten hezký
dokument Czech Friends of Kremlin. Popsala na něm okolí Miloše Zemana,
včetně toho, jak na něm bývalý plukovník komunistické armády Zdeněk
Zbytek pracoval. Olga mi vyprávěla, jak na vlastní pěst jezdila za Zbytkem
na jih Čech, nebo se sama potkávala se skupinami lidí, kteří působili
bývalí bolševičtí estébáci z tvrdého jádra. Fascinuje mě osobní
odvaha některých žen, které sice působí strašně křehce, ale přesto
jdou do přímého nebezpečí čelem těmhle vlastizrádcům. A na konci se jim
podaří získat cenná svědectví - ať už jsou to detaily o tom, jak Zdeněk
Zbytek přivedl Zemana za KGB Jakuninem, nebo investigace finské novinářky
Jessikky Aro o ruských troll fabrikách, nebo detailní reporty Jeleny Milič o
ruské infiltraci srbské politiky. Smekám před statečnými ženami.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Turecko se vykašle na Evropu a přikloní se k Rusku a Číně. Zde jsou
náznaky, že se tak skutečně stane

Turecký prezident se zřejmě nakonec přikloní k alternativnímu bloku, jako
je například SCO (Šanghajská organizace pro spolupráci), jež je vedená
Ruskem a Čínou. Píše se to v komentáři, který vyšel na webu
Securitymagazin.cz.

Jednání EU a Turecka o možném vstupu země do evropského společenství v
podstatě kvůli Erdoganovi uvízla na mrtvém bodě, píše se v komentáři.
Nelze si totiž dost dobře představit, že by se Turecko, v němž postupně
vítězí autoritativní politický islamismus v čele se samovládcem Erdoganem,
mohlo stát plnohodnotným členem EU.

Celý text je ZDE

Podle názoru autora komentáře hledá turecký prezident nejvhodnější
záminku, jak zpřetrhat jednání o členství Turecka v EU. Ta se například
nabízí právě v podpoře „kurdských teroristů“ Bruselem či v konci
březnové dohody Turecka a EU o uprchlících, když za její plnění žádá
Erdogan bezvýhradně bezvízový styk tureckých občanů, což EU logicky
odmítá kvůli bezpečnostním rizikům. Pokud by vypověděl Erdogan tuto
smlouvu, mohl by však v mžiku zaplavit Evropu nelegálními migranty. Evropa
by tak musela řešit další velký problém.

Anebo prostě Erdogan obviní, jako už tolikrát předtím, EU z neplnění
slibů, které v jeden okamžik bude definitivní a Turecko přeruší veškeré
přístupové rozhovory, myslí si autor komentáře.

„Můžeme tak již nyní říct, že Erdogan se bude v dlouhodobějším
časovém horizontu s největší pravděpodobností poohlížet po
alternativním bloku, než je právě EU, kde jeho drzé požadavky budou padat
na úrodnou půdu. Tím blokem může být právě zmíněné SCO, v němž by
Turecko svou přítomností zároveň posílilo geopolitické ambice Ruska a
Číny, jež by mimo jiné mířily proti EU,“ dodává autor komentáře na
webu Securitymagazin.cz.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Jaromír Štětina: Když jsem řekl, že Ukrajině je třeba dodávat zbraně,
kolegové hrůzou lezli pod stůl. Hrozí nový Majdan. Mír v Evropě končí

V rámci festivalu Jeden svět besedoval v Třebíči europoslanec Jaromír
Štětina. Téma diskuse určil film Zajatci, který se příběhem studenta
biologie vrací k událostem na Majdanu. Štětina vzpomínal na to, co sám v
době bojů na Majdanu zažil, ale věnoval se i perspektivě vývoje na
východní Ukrajině.

Jaromír Štětina na úvod připomněl vznik konfliktu, který vyústil v boje
v ulicích Kyjeva. Těsně před jejich vypuknutím byl totiž ve městě v
hotelu Ukrajina, který se později stal jedním z míst, kde byli ošetřováni
ranění. „Ve čtvrtek 20. února 2014 začala střelba do lidí a mrtvé a
raněné nosili k nám do hotelu. Ještě v pátek tam bylo ve vestibulu hotelu
deset mrtvých. Skoro všichni byli zranění do hlavy nebo do krku, takže bylo
jasné, že po nich stříleli profesionální odstřelovači, bylo to komando,
které mělo za úkol destabilizovat situaci, aby se pak silou mohl zlikvidovat
Majdan,“ řekl Jaromír Štětina. Úspěchem Majdanu bylo podle něj to, že
prezident Janukovyč zmizel ze scény, když uprchl do Ruska, plány s
destabilizací ale vyšly i Kremlu, když za tři týdny nato obsadili Krym.

Europoslanec se poté vrátil k důvodům, proč ukrajinská revoluce vůbec
vznikla, když prezident Janukovič neodjel na summit, kde měl podepsat
asociační dohodu s EU. To vyvolalo povstání, lidé v dvacetistupňových
mrazech stanovali v centru Kyjeva a Janukovyč pak vydal rozhodnutí o tom, že
všichni, kdo protestují na Majdanu, se dopouštějí kriminálních činů.
„To způsobilo první výbuch v ulicích. Revoluce nevznikla proto, že by
lidé na Majdanu nějak zvlášť chtěli do Evropské unie, celé povstání
mělo a dodnes má protikomunistický a protisovětský charakter,“ vysvětlil
Štětina. Ukrajinci ale podle něj nechtějí vstoupit do nově vznikajícího
sovětského bloku, který vzniká jako Euroasijský svaz. „Putin pro tento
svaz potřebuje Ukrajinu, protože bez ní by to nebylo to pravé ořechové.
Ukrajinci ale mají stále v paměti hladomor z doby Stalina, odporný
brežněvovský režim, který přišel po Chruščovovi, a nechtěli strčit
hlavu do nového chomoutu,“ uvedl Jaromír Štětina k příčinám
ukrajinské revoluce.

Dobrovolníkům je třeba dodávat zbraně

Ve filmu Zajatci bylo několik připomínek dobrovolníků, kteří bojují na
východní Ukrajině. Ti podle Štětiny zachránili oblast Donbasu před osudem
Krymu, protože tím zamezili Rusku vstoupit po zemi na Krym. „Na východě
Ukrajiny stále dobrovolníci umírají, není tam pravidelná ukrajinská
armáda, která by zemi před ruskou agresí bránila; a to se od ní ani nedá
očekávat, protože jí velí staří sovětští generálové, kteří nemají
důvod bojovat proti Kremlu. V europarlamentu jsem ve výboru pro obranu a
bezpečnost a vidím, jak Hollande a Merkelová tlačí toho nešťastníka
Porošenka, aby vyjednával. Ti kluci, kteří tam umírali, ale říkají, že
není možné vyjednávat s teroristy a nepřítelem, který napadl jejich zem.
Minské dohody už jsou dávno mrtvé, je to jen naivní představa některých
evropských politiků,“ řekl Šťětina, podle nějž se Ukrajina musí
ubránit a potřebuje k tomu dodávky zbraní, potřebuje rekonstruovat armádu
a potřebuje nové zkušené velitele z řad těch, kteří dnes brání Donbas.

„Pokud to Porošenko nepochopí, může se stát, že brzy na Ukrajině
vypukne nový Majdan, který bude horší než ten první, a svrhne prezidenta,
to je podle mne dnes hlavní nebezpečí,“ varoval Jaromír Štětina.. „Když
jsem v Evropském parlamentu řekl, že je dobrovolníkům na Ukrajině třeba
dodávat zbraně, aby mohli uzavřít a kontrolovat hranici, kolegové hrůzou
lezli pod stůl a od českých komunistů jsem si vysloužil označení
válečný štváč,“ řekl Štětina s tím, že obránci Ukrajiny už
dostávají výzbroj od některých evropských zemí NATO.

Označení fašismus je vítězství propagandy

K otázce paralelních vojenských struktur na Ukrajině Štětina uvedl, že
jsou různé, například Pravý sektor je vojenská struktura, která usiluje o
sesazení prezidenta Porošenka, naopak jednotka Azov s prezidentem jedná.
Stát dobrovolníkům přidělil výcvikové základny a dobrovolnické oddíly
spadají pod ministerstvo vnitra, kdežto armáda pod ministerstvo obrany. Jeden
z dotazů mířil i na vyhraněný profil jednotky zvané batalion Azov, která
používá k označení tzv. vlčí runy a bývá někdy viněna z
fašistických tendencí. „Bavil jsem se s nimi o tom a vysvětlili mi, že
runy jsou staroukrajinské a že nevěděli, jaký poprask v Evropě to
způsobí. Ruská propaganda je obviňuje, že jsou to nacisti a fašisti, ale
to v žádném případě není pravda. Jsou to tvrdí nacionalisté rozhodnutí
bránit vlast, ale o tom, že to nejsou žádní náckové, svědčí třeba to,
že u Mariupolu spolu s nimi bojuje spousta mariupolských židů, ale i
Kavkazané. Proto jsem háklivý na označení fašisté, je to pro mne další
vítězství hybridní války, kterou Rusko proti Ukrajině vede,“ řekl
Jaromír Štětina.

Kataklyzma způsobí uprchlickou vlnu

Mluvilo se také o síle prezidenta Porošenka. Ten byl podle Štětiny
demokraticky zvolen a má silný mandát, jeho pozice je ale složitá, na
Ukrajině jsou např. „bohatci, kteří financují na Donbasu soukromé
jednotky“. Europoslanec ale hlavně varoval před riziky příštího vývoje
na Ukrajině i v Rusku. „Pokud na Ukrajině nastane jakékoli kataklyzma, ať
už sociální, nebo kvůli rozsáhlé vojenské operaci, může pak spustit
úplně novou uprchlickou vlnu. Ukrajinci to k nám mají pár hodin cesty autem
a ta vlna by mohla být mnohem větší malér než to, co je zde teď. A když
nastane velká krize v Rusku, vlny se mohou spojit. Proto jsou tak nebezpečné
tanečky Visegrádské čtyřky včetně České republiky, když si dělá svou
vlastní politiku. Na Ukrajině je už dnes 1,5 milionu lidí, kteří ztratili
své domovy. Co asi po zkušenostech s naším přístupem udělají Němci, až
se to hne směrem k nám?“ ptal se v Třebíči europoslanec Štětina.

Odpovídal pak i na otázku případné hybridní války v Pobaltí vyvolané
Ruskem. Podle Štětiny si mnozí lidé kladou otázku, zda NATO skutečně
použije článek 5 o pomoci v případě, že prezident Putin uplatní „zelené
mužíky“ i v Pobaltí. „Myslím, že NATO je připraveno a dává to zcela
jasně najevo. Nemám Putina rád, proto do Ruska taky nesmím, za to, co se
odehrálo v Čečně jej považuji za válečného zločince, který patří
před soud v Haagu. Když to ale řeknete, jste válečný štváč,“ řekl
europoslanec.

V závěru besedy Jaromír Štětina řekl, že události na Majdanu je možné
označit za občanskou válku, to, co se dělo na Krymu a na Donbasu už je ale
napadení jednoho státu druhým státem. „Je to poprvé od konce druhé
světové války a je to obrovsky nebezpečné. Putin může pomocí hybridní
války rozložit celý bezpečnostní systém Evropy a on o to usiluje. Po mnoha
letech mír v Evropě skončí. Ať je Evropská unie jakkoli velkým molochem,
brání tomu, aby byly mezi evropskými státy války. Mír je drahá
záležitost, ale válka je mnohem dražší. Mír se dnes stává velmi
důležitou obchodní komoditou a my si ten mír musíme koupit,“ uzavřel
debatu v Třebíči Jaromír Štětina.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Jennifer Lopez obnovila svůj šatník v moskevských buticích

Americká zpěvačka a herečka Jennifer Lopez přijela do Moskvy a zašla do
několika zdejších butiků, ve kterých obnovila svou garderobu, stojí v
tiskové zprávě. Herečka přijela do Moskvy na pozvání business woman Aisel
Trudel a navštívila obchod Aizel.

Lopez si tu koupila několik obleků takových značek jako Veronique Branquinho,
No 21, Michael Kors, Emm Kuo, Anthony Vaccarello, Nina Ricci a kromě toho
střevíčky Christian Louboutin a kabelky Charlotte Olympia.

V sobotu 26. března zpívala Lopez na svatbě Saida Gucerijeva, syna
spolumajitele Russněfti Michaila Gucerijeva. Mezi hosty byl rovněž Sting,
Patricia Kaas, Enrique Iglesias a Alla Pugačovová.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Porošenko porušuje zákony! Protiputinovský novinář drsně zaútočil na
ukrajinského prezidenta

Bývalý editor deníku Moscow Times a velký kritik ruského prezidenta Putina
Oleg Suchov tvrdí, že ukrajinský prezident Petro Porošenko porušuje zákony
a dělá z Ukrajinců „idioty“.

Suchov se vysmívá údajné Porošenkově zálibě v pronášení „ctnostně
a slavnostně“ znějících výroků, které vymýšlejí jeho talentovaní
textaři. „Často zní podobně jako Cicero nebo Cato a chybí mu už jen ta
tóga. Když ale přijde na to, aby vedle krásně znějících řečí
přikročil k činu, ukáže se, že má blíž k neschopnému sovětskému
ouřadovi,“ kritizuje Suchov ukrajinského prezidenta a jako příklad
Porošenkovy laxnosti uvádí jeho postoj k lustračnímu zákonu.

„Ten zákon měl očistit státní správu od úředníků spojených s
bývalým prezidentem Viktorem Janukovyčem a těch, kteří přišli nepoctivě
ke svému majetku. Nejvíce do očí bijící případ představuje Sergej
Kuzmenko, kterého v roce 2014 jmenoval Porošenko guvernérem Kirovohradské
oblasti. Přitom Kuzmenko je úzce spjatý s Janukovyčovým režimem a hlasoval
pro přijetí opatření, která značně omezovala občanské svobody s cílem
přibrzdit majdanskou revoluci. Vedle toho byl obviňován z financování
příznivců Janyukovyče z řad kriminálníků,“ dodává.

Ministerstvo spravedlnosti dle informací Suchova od roku 2014 „bombarduje“
prezidentovu administrativu dotazy, proč nebylo jmenování Kuzmenka
guvernérem zamítnuto. „Ovšem Porošenkova administrativa tyto dotazy
soustavně ignoruje a Kuzmenko si dále drží svoji pozici. Porošenko se
přitom ani nesnaží hledat nějaké omluvy nebo výmluvy. Jednoduše kašle na
občanskou společnost i veřejné mínění a bez uzardění porušuje zákony.
Připomíná tak v tomto ohledu chování těch, kteří nyní sedí v Kremlu,“
tvrdí Suchov.

Dokonce i lidé z Porošenkovy administrativy uznávají, že by měl projít
Kuzmenko lustračním procesem. Jeden z úředníků prezidentovy kanceláře
nedávno pro deník Kyiv Post uvedl, že prezidentovi v tomto směru zaslali
doklady potřebné ke guvernérovu odvolání. „Jenže Porošenko je
nepodepsal! Prezidentova vlastní kancelář tak oficiálně připustila, že
hlava státu porušuje zákony,“ podivuje se Suchov a informuje o dalším
případu, kdy Porošenko nepochopitelně „přimhouřil“ oči a porušil
lustrační zákon.

„Porošenko se nemá k vyhození šéfa bezpečnostní služby Grigorije
Ostafijčuka, který podléhá lustraci. Působil totiž déle než rok jako
náměstek nejvyššího kyjevského státního zástupce v Janukovyčově éře,“
uvádí Suchov a poukazuje také na zástupce náčelníka prezidentova štábu
Alexeje Dneprova, který by měl být v rámci lustračního zákona rovněž
zbaven své funkce, protože působil za Janukovyče jako náměstek ministra
školství a šéf ministerské administrativy. „Porošenko ho však odmítá
vyhodit a jako důvod uvádí naprosto nelogické nesmysly.“

Výše zmíněné příklady podle Suchova ukazují, že se prezident Ukrajiny
chová k občanům jako k malým dětem nebo idiotům . „Myslí si, že je
snadno obelstí, protože oni nejsou schopni zjistit pravdu. Porošenko si
zřejmě nevšiml, že děti už vyrostly. Ukrajinci jsou skutečně dost
chytří na to, aby poznali, že dvě a dvě jsou čtyři, černá je černá a
bílá je bílá. Není to přece tak dávno, kdy prokázali, že když
prezident země nerespektuje práva a nároky ukrajinské společnosti, potom
nezůstane ve své funkci příliš dlouho,“ uzavírá Suchov.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Velvyslanec RF ve Velké Británii odpověděl na přirovnání MS 2018 k
Olympiádě v roce 1936

Ruský velvyslanec ve Velké Británii Alexandr Jakovenko během tiskové
konference okomentoval slova britského ministra zahraničních věcí, který
připustil srovnání Mistrovství světa ve fotbale 2018 v RF a OH 1936 v
Německu.

„Moskva považuje toto prohlášení na úrovni ministra zahraničních věcí
za nepřijatelné a absolutně nezodpovědné. Britská vláda může přijmout
rozhodnutí o účasti své země v mistrovství světa (ve fotbale — red.),
ale nikdo nemá právo urážet ruský národ, který zvítězil nad fašismem a
ztratil více než 25 milionů lidí," řekl.

Jak předtím prohlásil tiskový mluvčí prezidenta RF Dmitrij Peskov,
považuje za nepřípustnou skutečnost, že se Johnson dopustil podobného
srovnávání.

Dne 21. března britský ministr během zasedání parlamentního výboru
souhlasil s výrokem, že Rusko údajně použije MS 2018 stejně jako Adolf
Hitler Olympiádu v roce 1936 — k vylepšení image země.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Velvyslanectví Ruské federace v USA vyvrátilo zprávy o schůzce Lavrova s
Tillersonem

Velvyslanectví RF v USA obvinilo americké Ministerstvo zahraničních věcí z
dezinformace ohledně schůzky hlavy ruského MZV Sergeje Lavrova a ministra
zahraničí USA Rexe Tillersona a blahopřálo jeho mluvčí Heather Nauertové
k MDŽ.

Náměstek ruského ministra zahraničí Sergej Rjabkov předtím sdělil, že
Moskva navrhla Washingtonu uspořádání schůzky Lavrova Tilelrsonem

„Slyšíme spoustu falešných zpráv o krutosti Ruska vůči civilistům ve
Východní Ghútě, o plynovém „hrdinství" Porošenka, upřímnou radost v
souvislosti s udělením Oscara příběhu o vynálezci dopingového koktejlu. A
předtím také dezinformaci, o které jsme již mluvili, o organizování
schůzky hlav zahraničně-politických úřadů našich zemí," obsahuje
zpráva, která byla zveřejněna na stránce ambasády na Facebooku.

Velvyslanectví označilo situaci se schůzkou za „důležitou". „Oba
ministři se budou ve stejnou dobu nacházet v jednom hotelu. Je to přece
skvělá možnost promluvit si nikoli přes média, ale napřímo a projednat
nahromaděné otázky regionálního a globálního dění," uvádí se ve
zprávě.

Ruské velvyslanectví poblahopřálo Nauertové a ostatním zaměstnankyním
MZV USA k MDŽ.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Karel Hvížďala: Donald Trump v TV urážel lidi a přenesl to do politiky.
Lidé už nehledají informace, jen potvrzení své pravdy

REPORTÁŽ „Donald Trump zvítězil ve volbách, protože z životní reality
udělal reality show, a podobně to dopadlo i v případě Brexitu. Dnes totiž
do internetových médií zasahují takzvaní trollové, a to i ze
zpravodajských služeb, a úmyslně vnášejí do všeho zmatek. Vše
zpochybňují a lidé pak máločemu věří,“ prohlásil hned v úvodu své
besedy novinář, spisovatel a bývalý disident Karel Hvížďala, který
přijel do ostravského Knihcentra představit svou novou knížku Evropa, Rusko,
teroristé a běženci, v níž formou rozhovoru zpovídá zkušené politiky i
další osobnosti.

Známý publicista otevřel besedu zamyšlením nad současnou situací ve
světě, kde některé skutečnosti podle jeho názoru deformují ve veřejném
prostoru velmoci pomocí různých médií. „Dříve za Stalina, v těch ‚dřevních‘
dobách, probíhala manipulace poněkud jinak. Vytvořil se příběh, který se
pak pustil do éteru. Třeba, že žárovku nevymyslel Edison, ale Jabločkov, a
tak že to bylo se všemi důležitými vynálezy, které Západ okopíroval z
Ruska či Sovětského svazu. Dnes už to neplatí, je to daleko
rafinovanější. Ti tzv. trollové zaplňují internetové sítě různými
informacemi, kdy nemají za úkol vyvrátit nějakou skutečnost, ale zpochybnit
naprosto všechno. Vnášejí zmatek do veřejného prostoru a o to je pak
těžší se vůbec v něčem vyznat. Lidé by si pak museli vyhledat několik
různých zdrojů, srovnávat a vyhodnotit si určité informace. Na to ale dnes
nemá nikdo čas, a právě s tím se kalkuluje. Veřejnost pak přestává
všemu věřit a také díky šíření strachu nachází různé jednoduché
recepty na složité situace. Což se samozřejmě odráží v politice,“
konstatoval Karel Hvížďala. Právě za této atmosféry se podle jeho
dalších slov zrodil Brexit a Trump se dostal do Bílého domu. „Řadu let
Donald Trump účinkoval ve své televizní reality show, kde formou zábavného
pořadu přijímal uchazeče do svých společností. Tam si z nich často
dělal legraci, někdy je i dost tvrdě napadal a urážel. A právě zde se
naučil ten způsob komunikace, který jsme pak viděli v prezidentské kampani.
On udělal vlastně ze životní reality reality show. Přitom mu nikdo ze
začátku nevěřil a republikáni si mysleli, že vypadne hned v primárkách.
Ten nový způsob vedení kampaní má ale ve světě úspěch a zanedlouho
uvidíme, jak s ním třeba uspěje Norbert Hofer v Rakousku. Ten sice
používá jiný slovník než Trump, protože jsme v Evropě přece jen
sofistikovanější, avšak jeho politika je také založená na jednoduchých
řešeních, xenofobii a strachu z neznámého,“ upřesnil ještě.

Zeď mezi Mexikem a USA prý nebude

Špičkový český novinář pak ocenil Trumpa za to, že se mu podařilo prý
něco zcela unikátního v historii USA, a to zapojit do své kampaně lidi,
kteří se doposud o politiku moc nestarali. „On oslovil dosud loajální ‚bílé
límečky‘ (techniky, úředníky) z malých měst, kteří se cítili být
ohroženi přílivem laciné pracovní síly zvláště z Mexika. Trump začal s
nimi mluvil stejně, jak na to byli zvyklí z každodenního života, a
nastínil jim i velice srozumitelná řešení. Nyní se však ukazuje, že mu
nedělá vůbec problém od těch svých slibů a prohlášení odstupovat. Jako
třeba, když v minulých dnech už tolik nezpochybňoval teorie globálního
oteplování. A tak to zřejmě bude se vším i s tou zdí mezi Mexikem a
Spojenými státy. Předně se na ni nenajdou peníze, a navíc celá Florida
už léta profituje právě z levné práce Mexičanů,“ vysvětloval
Hvížďala.

Česká demokracie má krátké trvání, proto je i křehká

V dalším průběhu besedy pak padaly dotazy na někdejšího šéfa předních
českých novin a magazínů ohledně ohrožení demokracie u nás a jakým
způsobem se proti tomu můžeme bránit. Karel Hvížďala ve svých
odpovědích připustil, že naše demokracie je opravdu křehká a zatím v
plenkách, protože nemá delšího trvání. Za dvacet let první republiky a
27 let od sametové revoluce jsme se prý toho nemohli ani moc naučit.
Připomněl také, že zatímco ve Velké Británii skončila cenzura médií
už v 17. století, u nás až o 300 let později. Kritizoval i dnešní stav,
kdy naše veřejnoprávní média může ovládat státní moc, Parlament,
zatímco na Západě ovlivňuje jejich fungování především spotřební koš,
tedy trh. Za největší problém české demokracie ale považuje elitní
publicista absenci rozvinuté občanské společnosti. „Chybí nám tady
hodně strukturovaná společnost do nejrůznějších spolků, kulturních,
náboženských, sportovních a podobně. S takovou se pak špatně manipuluje.
Proto Hitler i bolševik, jak se dostal k moci, hned likvidoval všechny Sokoly,
skauty a další hnutí. To jsou ta skutečná společenská centra, kde si lidi
mohou vyměňovat a tříbit svoje názory. Také mi vadí, že je politika až
v takové míře a globálně ovlivněná ekonomií, což jsme pocítili
například v roce 2007 při celosvětové finanční krizi,“ doplnil Karel
Hnížďala.

Ten potom i prezentoval dost zajímavý názor na téma, proč je u nás
společnost tak zásadně rozdělená. Podle něj to není jen specifický
český problém a mohou údajně za to zejména média, která k tomu „dotlačil“
technický pokrok. Jelikož tištěným médiím se stále snižují počty
čtenářů a přednost dostávají televizní stanice a internet, převládla
zkratka, ve které mají u novinářů přednost spíše emoce, jež více
přitahují lidi, než detailně a stylisticky propracované informace, které
si vyžadují větší úsilí i výdaje. „Také sociální sítě
převrátily vnímání médií. Lidé tam totiž nehledají nové skutečnosti
a informace, které by se dozvěděli, ale jen potvrzení svého apriori ‚správného‘
názoru. To je základní změna v novém veřejném prostoru,“ uvedl
renomovaný publicista. Karel Hvížďala také nevidí nic mimořádného na
zásadních rozporech v Česku mezi intelektuálními elitami, zvláště ve
velkých městech, a zbytkem národa. „Tyto konflikty jsou všude na světě,
protože odlišné vrstvy obyvatel mají i odlišné problémy,“ dodal
závěrem.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Naftogaz zatoužil po teplu a nazval Gazprom kocourkem

Společnost Naftogaz na svém Twitteru prohlásila, že zásoby plynu v
ukrajinských skladech stačí, i kdyby sníh ležel do léta.

„Zásoby plynu stačí (v podzemních skladech je 7,8 miliard krychlových
metrů plynu), dokonce i pokud bude sníh ležet do června, ale už tak
toužíme po teplu," je uvedeno ve zprávě.

V Naftogazu také okomentovali rozhodnutí Gazpromu vyznačit ve výroční
zprávě za rok 2017 platbu ukrajinské společnosti na základě rozhodnutí
Stockholmského arbitrážního soudu ve výši 2,6 miliard dolarů —
společnost to chce splnit nehledě na nesouhlas se soudním rozhodnutím.

„To jsou naši kocourci. Můžeme se jakkoliv tvářit, že rozhodnutí
Stockholmského arbitrážního soudu — to ještě nic neznamená a ještě
„se uvidí", ale mezinárodní standardy finančního účetnictví jsou
mezinárodní standardy finančního účetnictví," napsala společnost na
svém Twitteru.

Jak uvádí Lenta.ru s odkazem na místopředsedu představenstva ruské
státní společnosti Andreje Kruglova, v Gazpromu v souvislosti s vyplacením
očekávají pouze menší příjem a ne ztrátu.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Syn donského kozáka Kelin promlouvá o dějinách rodiny i země. A také o
Miloši Zemanovi, kterého přistihl při „odporném a podlém skutku“

STOLETÉ ODPOČÍTÁVÁNÍ REPUBLIKY Byl jsem svědkem podílu Miloše Zemana na
vytunelování Českých Radiokomunikací a. s. prostřednictvím účelově
zřízené firmy BIVIDEON, kdy stát přišel o desítky miliard korun a stovky
zaměstnanců o zaměstnání. To říká historik a zástupce ruské menšiny
ve vládní radě pro národnostní menšiny Alexej Kelin. Jinak hovoří
hlavně o historii a Rusku.

Jak s odstupem století vnímáte bolševickou revoluci v Rusku? Stále stejně.
Byl to puč, při němž se k moci dostali lidé bez zábran, zločinci a
vlastizrádci, kteří se za války spolčili s nepřítelem a s jeho finanční
pomocí se jim podařilo svrhnout zákonnou vládu. Zadusili pracně se rodící
demokracii, obelhali obyvatelstvo, zotročili jej. Místo slíbené svobody a
půdy obnovili nevolnictví v kolchozní podobě. Zlikvidovali elitu národa a
nahradili ji „sociálně blízkým elementem“, tedy proletariátem, ale
zejména lůzou. Slušná část proletariátu bolševiky nepodporovala. Ta
volila jiné strany. Záhy za to byla potrestána a všechny demokratické
strany včetně levicových byly zlikvidovány i s jejich funkcionáři.
Sociálně blízký element, tedy místní povaleči a alkoholici, byl jmenován
předsedy kolchozů. Výsledkem této personální politiky a direktivního
centralizovaného řízení, kdy se i zemědělské práce zahajovaly podle
pokynů z centra, byl hladomor, který vyvrcholil kanibalismem. Podobná situace
byla i v jiných odvětvích. „Stavby socialismu“ realizovali zdarma a za
strašlivých podmínek vězni. Jejich počet v gulagu kolísal v jednotlivých
letech v rozpětí od půl milionu do dvou a půl milionu vězňů. To jsou
oficiální údaje přiznané současnou vládou Ruské federace. Podle
nezávislých badatelů bylo vězněno podstatně více lidí. Uvádí se
číslo třináct milionů a k tomu minimálně šest milionů lidí ve
vyhnanství. Po sovětsko-nacistické válce v gulagu skončily i stovky tisíc
cizinců včetně českých občanů. Desítky tisíc techniků, inženýrů a
vědců vyvíjely zbraňové systémy ve vězeňských ústavech zvaných „šarašky“.
Cílem zločinecké bolševické ideologie bylo uchvátit moc na celé
zeměkouli. Na osudu Ruska a jeho obyvatel jim nezáleželo. Podle Trockého –
Bronštejna mělo Rusko sloužit jen jako otep klacků do ohně světové
revoluce. Jsou pro vás vůbec nějaké komunistické ideje přijatelné? Na
žádnou takovou myšlenku jsem za celý život nenarazil. Komunistická
ideologie se od jiných marxistických ideologií, například
sociálnědemokratické, liší tím, že staví na nejhorších lidských
vlastnostech. Zlobě, závisti a nenávisti. Násilí bere jako jedinou možnost,
jak obšťastnit lidstvo. Život i Bible nám radí, abychom posuzovali stromy
podle jejich plodů. Tam, kde se dostali k moci komunisté, došlo k razantnímu
propadu efektivity ekonomiky a neméně razantnímu poklesu životní úrovně.
I Československo se v důsledku komunistického puče propadlo ve světovém
žebříčku o zhruba třicet míst. U nás, naštěstí, byl bolševický model
uplatněn v mnohem civilizovanější variantě. Takže jsme měli menší
procento mrtvých, neproběhlo zde několik vln hladomoru, ba i degradace
společnosti směrem k otrocké mentalitě byla o něco menší. Nicméně
návrat na páté až sedmé místo ve světovém žebříčku životní
úrovně, na němž jsme se pohybovali před válkou, kdy nám záviděli Němci
i Rakušáci, ještě dlouho nenastane. Slýchával jsem již v dětství, že
kdo v mládí nefandí levici, nemá srdce, a kdo jí fandí ve zralém věku,
nemá mozek. Vrtalo mi to hlavou a vyptával jsem se otce na jeho názor. Tehdy
mi řekl, že si mám počkat, až mne život trochu okope, dozraji, a pak si to
srovnám v hlavě sám. Vzápětí jsem byl svědkem zajímavého monologu
místního zamindrákovaného soudruha, který si hojil komplexy z toho, že nic
nemá, protože všechno prochlastal a žil v bytě, který připomínal
chlívek: „Uvědomte si, že vy, doktoři, nejste ani třída! Jste jen ubohá
vrstva! Trpěná vrstva! Zatím vás ještě potřebujeme, tak vás tady musíme
trpět.“ Otec mi pak vysvětlil, že bolševici jsou mimo stupnici levice –
pravice. Že jde o politováníhodné frustráty, kteří jsou ale pro
normální lidi nebezpeční. Šíří infekci nenávisti, nejsou schopni nic
vytvořit, ale jen všechno ničí. Váš tatínek byl donský kozák, maminka
Češka narozená v Kyjevě. Jak se dostali do Československa? To je na román.
Otcovy memoáry byly v Rusku několikrát vydány v redukovaném rozsahu zhruba
tři sta padesáti stránek, rukopis však obsahuje osm set osmnáct stran
strojopisu. Otec se narodil v poněkud atypické kozácké rodině a byl
vychováván v úctě ke vzdělání, tvůrčí činnosti, humanitním vědám a
odporu ke zbraním a válkám. Studoval medicínu v Petrohradě. Spolu s
ostatními studenty reagovali na vlasteneckou výzvu, že je nezbytné doplnit
důstojnický sbor, který silně prořídl po brusilovské ofenzivě. Otec
absolvoval zrychlený kurz v Konstantinovském dělostřeleckém učilišti a
jeho dělostřelecká baterie měla být přesunuta do Francie na pomoc
západním spojencům. Jenže únorová revoluce všechno změnila, a tak
bojovali na severní frontě. Po bolševickém puči se vrátil domů na Don.
Tam mezitím začala genocida kozáků. Kozáci si to nenechali líbit a
povstali proti obrovské přesile rudých. A tak otec velel dělostřelecké
baterii. Tradiční území donských kozáků se jim podařilo osvobodit a
vyhlásili v květnu 1918 Donskou svobodnou republiku pod názvem Vševeliké
vojsko donské. Ubránili ji před mnohonásobnou přesilou rudých až do
začátku roku 1920, kdy byli kozáci vytlačeni na Krym a odtud přesunuti do
internačního tábora na ostrově Limnos. Otci se spolu s několika dalšími
přáteli odtamtud podařilo dostat do Istanbulu, kde se snažili o přežití
jako pomocní dělníci. Zachránila jej Masarykova Ruská pomocná akce, která
umožnila dokončit studia v Praze těm studentům, kteří je v Rusku
přerušili, protože šli jako dobrovolníci na frontu, a tím přispěli k
porážce Rakousko-Uherska a vzniku Československa. Po absolvování
Lékařské fakulty Univerzity Karlovy pracoval zdarma v nemocnici v Hradci
Králové, přespával v prádelně a živil se zbytky z kuchyně. Lékařská
komora si totiž prosadila, že lékaři, kteří neměli československé
občanství, zde nesměli vykonávat placenou lékařskou praxi. Po úspěšném
zastupování obvodních lékařů na Vysočině během jejich dovolené si
pacienti prosadili, že bylo otci uděleno československé občanství, a tak
se na Vysočině usadil. Ještě jako student se zamiloval do mé matky, Češky
narozené v Kyjevě. Osudy její rodiny byly rovněž velice dramaticky
poznamenány bolševickým terorem. Před první světovou válkou se do Ruska
odstěhovalo z českých zemí více než osmdesát tisíc lidí. Šlo nejen o
rolníky ale také o inženýry, učitele, techniky, řemeslníky, hudebníky a
tak dále. Můj děd Karel Duda se narodil v Salzburku. Jeho otec tam působil v
Mozarteu. Absolvoval pražskou konzervatoř a společně se svým přítelem,
později známým houslistou Otakarem Ševčíkem, odjeli do Petrohradu. Pozval
je slavný český dirigent Mariinského divadla, hlavní operní scény Ruska.
Poté oba přátelé spolu s Josefem Sukem a dalšími působili v Kyjevě, kde
žila velká a úspěšná česká komunita. Suk se později vrátil do Prahy,
můj děd se oženil s českou učitelkou matematiky a usadili se v Kyjevě.
Postavili velký dům a tři rekreační domky na venkově. Jeden syn zahynul v
občanské válce, druhý absolvoval sibiřskou epopej československých legií,
a když se dostal do Prahy, vyvinul značné úsilí pro záchranu svých
rodičů, mladšího bratra a sestry, kterým se podařilo přežít v
rekreačním domku na venkově, kde jim pomáhali místí rolníci, a opláceli
tak jejich pomoc z dob míru. Záchrana se podařila poté, co se pro ně
povedlo zajistit československé občanství a s tím je bolševici nechali
odjet do Prahy. Děd Karel Duda se ve svých pětašedesáti letech stal jedním
z prvních zaměstnanců Československého rozhlasu, tehdy Radiožurnálu, a
hrál na klavír z vysílacího stanu na Kbelském letišti. Vydělával si
hodinami klavíru po celé Praze a chodil všude zásadně pěšky, aby
ušetřil za tramvaj. Boty si podrážel sám. Naučil se to za vlády
bolševiků. Podařilo se mu vydělat i na věno pro mou matku a zbytek života
pak moji prarodiče strávili na Vysočině, v Želivě, kde se o ně starali
mí rodiče. Co jste od nich o revoluci, občanské válce a vítězství
bolševiků v Rusku slýchal? Bylo toho velice mnoho. Otcovo vyprávění jsme
všichni poslouchali se zatajeným dechem. Na naléhání okolí – v
předposledním roce svého života – napsal své memoáry. Jsou velice
dramatické. Dokonale ilustrují tragédii Ruska dvacátého století a pohnuté
osudy ruské emigrace první vlny. Mnohem emotivnější jsou ale jeho knihy
veršů. Ty mu dokonce zachránily život v roce 1945, kdy se ve Směrši
rozhodovalo, zda má být popraven, nebo deportován do gulagu. Generál Kavylin,
který velel jednotkám Směrš v Čechách a na Moravě, to měl rozhodnout. K
protokolům z výslechů byla připojena kniha, v níž byly podtrhány verše
popisující hrůzy bolševického teroru. Ostatní verše byly ale plné
nostalgie po ztraceném domově, Donu, rodině a bolestném osudu rodičů a
sester. Generál Kavylin byl z kozácké rodiny, která zahynula při genocidě
kozáků, a on byl převychováván v dětském domově. Vypravoval pak, že
knihu veršů četl celou noc. Po přečtení veršů se rozpomněl na
zapomenuté dětství. Potlačované vzpomínky na dramatický osud vlastních
rodičů jej přivedly k rozhodnutí otce zachránit. Podařilo se mu to i
podruhé, když otce později přijel zatknout komandant Humpolce major
Gončaruk. Přijel se třemi nákladními automobily a skupinou samopalníků,
protože chtěli ukrást otcovu sbírku ruských obrazů a vyrabovat dům.
Gončaruk měl smůlu, že krátce před ním přijel i generál Kavylin. Takže
se Gončaruk zahojil na rodinách továrníků v Humpolci. Myslíte si, že v
kvasu občanské války bylo možné ještě vítězství bolševiků zvrátit?
Po začátku bratrovražedné války už bylo pozdě. Bez zásahu zvenčí
nebyla šance. Bolševici měli výraznou podporu od Němců. Spojenci Rusů,
Francouzi a Britové, měli dost svých starostí s koncem války. Rozpad Ruska
byl vnímán jako příležitost získat výhodně jeho surovinové a
energetické zdroje, protože se předpokládal brzký krach bolševického
experimentu, po němž země zůstane bez vyvražděné inteligence a silných
osobností. Odlišně se zachoval Tomáš G. Masaryk. Jako filozof a slušný
člověk chtěl pro budoucí Rusko zachránit a vychovat novou inteligenci,
která by z Ruska udělala partnera a spojence Československa. Bohužel
všichni podcenili odhodlání bolševiků použít takové formy teroru a
násilí, jaké si tehdy ještě nikdo nedovedl představit. Tehdy měli v Rusku
celkem silné postavení Čechoslováci, později se jim začalo říkat
legionáři. Byly podle vás výčitky generality Alexandra Kolčaka na jejich
adresu, že zaprodali své demokratické ideály, že se vykašlali na bratry
Slovany, že pomáhají už jen sami sobě, oprávněné? Jen do jisté míry.
Je logické, že legionáři, kteří se chtěli zbavit Rakousko-uherské
monarchie, a proto šli dobrovolně do zajetí, nepřetékali sympatiemi k
ruské monarchii. Obzvlášť když viděli pasivitu bohatých Rusů, kteří
nepodpořili Bílou armádu, v níž bojovali zejména mladí lidé, studenti a
vlastenci. Čeští legionáři byli velice zklamáni vývojem v Rusku, takže
nechtěli „tahat kaštany z ohně“ za Rusy a starali se o svoji nově
vznikající republiku a její zájmy. Proč se o nich na všech ruských
památnících velebících bolševiky dočítáme jako o Běločeších, tedy
vlastně spolubojovnících Bílé armády? Z ryze propagandistických příčin.
Pro takzvaného sovětského člověka, který neměl dostatečné znalosti a
měl vymytý mozek, bylo nezbytné používat zjednodušení a nálepky. Něco
jako „Čtyři nohy – dobré, dvě nohy – špatné“, jak to ilustruje
George Orwell ve Farmě zvířat. Rudý = dobrý, bílý = padouch. Mimochodem,
z podobných důvodů se dosud důsledně nemluví o nacionálních socialistech
a místo pojmu nacisté se používá pojem fašisté. O legionářích jsem v
Rusku slyšel leccos na škále od absolutního zavržení až po velkých obdiv.
Kam byste na této škále umístil svůj pohled na legionářskou minulost? V
legiích bojoval i můj strýc, matčin bratr. Byli to stateční lidé, kteří
se rozhodli převzít odpovědnost za svůj osud do vlastních rukou a
současně svými činy dodali váhy vznikajícímu Československu. Což
neznamená, že šlo jen o samé světce a idealisty. Proto ti, kdo zasévali do
hlav sovětských lidí nenávist ke všemu antikomunistickému, využili i
těch nejmenších přehmatů, aby je vydávali za jedinou historickou pravdu.
Tam, kde žádný přehmat či zneužití síly nenašli, si je vymysleli. Dost
dlouho bylo pokládáno za nesporné tvrzení, že legionáři odvezli část
zlatého ruského státního pokladu. Na základě výroků Karla Kramáře,
který ubezpečoval ruské studenty, že se tu nemusejí cítit jako dlužníci,
protože studují za ruské peníze, jsem této fámě věřil, a dokonce jsem o
ruském zlatě mluvil i v dokumentu Nikity Michalkova.

Ke konci roku 2011 proběhla v Praze mezinárodní konference k devadesátému
výročí Pomocné ruské akce v Československu, kterou organizovala Slovanská
knihovna a naše organizace ruské národnostní menšiny Ruská tradice.

VÍCE O KONFERENCI V RUŠTINĚ ZDE

Jedním z nejzajímavějších vystoupení byla přednáška profesora Ruské
akademie věd Olega V. Budnického nazvaná „Ruská pomocná akce a ruské
zlato – historie jednoho mýtu“. V této přednášce profesor Budnický
prezentoval výsledky své mnohaleté práce v archivech. Podařilo se mu
zdokumentovat, že legionáři žádné zlato nezcizili. Přesto je tento mýtus
stále v oběhu stejně jako mýty o zločinech legionářů. Traumatizovaná
společnost je ochotná věřit zprávám o lidské špatnosti spíš než
zprávám o dobrých skutcích. Myslíte si, že je Rusko se svou minulostí
schopno dobrat se k demokracii západního typu, jak to třeba zamýšlel
premiér druhé koaliční vlády Alexandr Kerenský? Ovšem že je. Není to
ale možné žádnou revolucí, dekretem či prohlášením. Demokracie je stav
zralé společnosti, k němuž vede dlouhá evoluční cesta. Není to něco
jako polévka v kostce, kterou stačí zalít horkou vodou a hned konzumovat.
Pokusy o cestu tímto směrem, které inicioval car Alexandr II. skončily jeho
zavražděním při sedmém atentátu v roce 1881. Podobně jako reformy Pjotra
Stolypina, kterého zvraždil Mordechaj Gerškovič Bogrov. Stolypin zahájil
úspěšné reformy po událostech roku 1905 a byl zavražděn v roce 1911.
Vláda Kerenského měla k uskutečnění demokratických přeměn zoufale málo
času, navíc v podmínkách válečného chaosu a rozkladné činnosti
bolševických agentů financovaných německým generálním štábem
milionovými částkami. Příležitost vydat se směrem demokratické
transformace, která nastala porážkou pokusu o puč Státního výboru pro
výjimečný stav v SSSR v roce 1991, byla promarněna tím, že se spojil
zahraniční kapitál s místními dobrodruhy, mafiány a kriminálníky a
snažili se nakrást v kalných vodách co nejvíc. Síla tohoto kapitálu
snadno převálcovala intelektuály, kteří usilovali o demokratické reformy,
aniž měli dostatečné znalosti, zkušenosti a podporu nezávislých expertů.
V důsledku státního bankrotu, k němuž přispěl i propad ceny ropy a plynu,
reformátoři ztratili důvěru a podporu obyvatel. Pojmy demokracie a
liberalismus se staly nadávkami. K moci přišel obratný manipulátor Vladimir
Putin, který využil svých zkušeností a vazeb z KGB a měl mimořádné
štěstí v tom, že po jeho nástupu raketově vzlétly ceny exportované ropy
a plynu. Část zisku se mu podařilo uchránit před rozkradením a lidem
zásadně stoupla životní úroveň. Stal se tak zbožňovaným idolem. Jenže
odchovanec KGB uznává jen vertikálu moci, a tak po období relativního
blahobytu přišel propad cen surovin a finanční rezervy se ztenčily. Nastalo
demonstrativní hledání viníků a společnosti byli předhazováni
jednotliví korupčníci a zloději. Souběžně pak posilování nostalgie po
SSSR, idealizace Josifa Stalina jako geniálního manažera a ekonomicky
nákladné a silně prodělečné show, jako odtržení části území Gruzie,
olympiáda v Soči, připojení Krymu, pokus o připojení Novoruska a tak dále.
Pro odpoutání pozornosti veřejnosti od neschopnosti zkorumpovaného systému
správní, soudní a výkonné moci byl použit osvědčený způsob označení
vnějších nepřátel, kteří mohou za pokles životní úrovně. A tak se
Rusko vydalo zpět proti toku času, přes autoritářství k totalitě. A
další pokus o cestu, která se osvědčila v prosperujících zemích, je v
nedohlednu. Pro současnou generaci je pojem demokracie nadávkou, sprostým
slovem a děsivou vzpomínkou na bankrot v drsných devadesátých letech.
Možná další generace nezatížené traumaty svých předků podniknou nový
pokus… Nedlouho po volbách v Česku budou i prezidentské volby v Rusku.
Kdybyste měl dvojí občanství, koho budete volit za prezidenta tady a koho
tam? Narodil jsem se jako občan Protektorátu Čechy a Morava, vyrůstal a žil
jako občan Československé republiky, Československé socialistické
republiky, České a Slovenské Federativní Republiky a poté Česka. O
občanství Ruska – nikoliv jeho antipodu SSSR – jsem romanticky snil od
dětství. Tehdy jsem si myslel, že v Rusku žijí tak skvělí lidé, jakými
byli emigranti první vlny ruské antikomunistické emigrace. Ze snu jsem se
vyléčil při první návštěvě SSSR v roce 1957. Šok ze stavu tamní
společnosti mne přiváděl k zamyšlení o tom, zda má vůbec smysl žít.
Naději na budoucnost Ruska jsem znova, leč nakrátko, získal v srpnu 1991,
kdy jsem byl svědkem toho, jak se lidé spontánně a s nadšením postavili
proti pokusu o recidivu bolševického marasmu. V Rusku volit naštěstí
nemusím. V Česku vím, že rozhodně nebudu volit Zemana. Byl jsem svědkem
jeho podílu na vytunelování Českých Radiokomunikací a. s.
prostřednictvím účelově zřízené firmy BIVIDEON, kdy stát přišel o
desítky miliard korun a stovky zaměstnanců o zaměstnání.

VÍCE O NÁKUPU ZDE

Dvakrát jsem mu tento odporný a podlý skutek připomněl a dvakrát mi
odpověděl „no a co?“ a zhluboka si přihnul. Takže budu volit slušného
člověka Jiřího Drahoše. Do Ruska občas jezdíte. Pořád se mluví o
určitém typu lidové revoluce proti tamním oligarchům, Putinově režimu a
tak dále. Už jsem slyšel asi šest termínů, kdy by mohla propuknout, ale
pořád nic. Přibližuje se Rusko vůbec k něčemu takovému, anebo to jsou
jen zbožná přání? Můj otec mi krátce před svou smrtí na pátý infarkt
v roce 1969 říkal: „Já už se toho nedožiju, ale ty ještě určitě
uvidíš Rusko, které se zbaví toho neštěstí, do kterého upadlo. Zažiješ
Rusko, za které se nebudeš muset stydět.“ Pak ještě napsal svou poslední
báseň „Živá pochodeň“ o oběti Jana Palacha. V Palachově týdnu na
jaře 1989 ji zazpíval ve vysílání rádia Svobodná Evropa (RFE/RL) Karel
Kryl. Všichni tři již nežijí. Já už svým dětem a vnoučatům raději
nic podobného neříkám. Vím, že se svobodného Ruska nejspíš také
nedožiji. Přesto doufám a čerpám naději ze statečnosti svých skvělých
přátel, kteří se pevně rozhodli odmítnout všechny nabídky bezpečného a
úspěšného života v cizině, riskují život i zdraví, zůstávají v Rusku
a ze všech sil usilují o jeho uzdravení. Profesor Andrej Zubov vydal další
rozšířené Dějiny Ruska XX. století, v nichž analyzuje a hodnotí
příčiny tragédie dvacátého století. Publikuje, přednáší a vychovává
množství skvělých mladých lidí. Angažuje se jako místopředseda
liberální strany národní svobody PARNAS.

stovky soudních procesů, je neustále šikanován a je
mu vyhrožováno. Přesto nezavřel svá dvě muzea antikomunistického
odboje, která navštěvují tis&iacute.;ce mladých i
starých lidí a poznávají tam krutou pravdu o
životě ve lži.

PODROBNOSTI ZDE Profesor Zubov dostal nabídku univerzitní katedry v Londýně,
Brně a jiných městech. Poděkoval, ale nepřijal. Nechtěl opustit své
studenty a příznivce v Rusku. O inženýru Melichovovi u nás vyšly dva
články. Žádnou jinou podporu ze svobodného světa nemají. Bohužel. A tak
je dosah jejich působení na výchovu nového pokolení ke slušnosti a životu
v pravdě silně omezen. Revoluci nepovažuji za šťastné řešení. Násilím
a zlem nelze vybudovat nic dobrého. Z každé revoluce se společnost dlouze
vzpamatovávala evoluční cestou. Rusko v tom mělo mimořádnou smůlu, a tak
se ruská společnost stále trápí a podléhá demagogům. Je okrádána a
věří jen v silnou ruku zázračného cara zachránce. Mentalita „do cara
daleko, do Boha vysoko“, hodný car a zlí bojaři, kteří mu brání
obšťastnit lid, byla jen doplněna o „vrahy z volstrýtu“ kteří lační
po ruské krvi a bohatství nešťastného Ruska. Řešením by mohla být jen
evoluční cesta k optimálnímu a osvědčenému demokratickému uspořádání
státu. To by ale musel pochopit okolní prosperující svět, přispět k
odstranění nenávisti a napomáhat výchově a vzdělání nového pokolení,
které ještě neztratilo svědomí a není infikováno ideologií nenávisti.
Je logické, že ti, kdo drží moc a bohatnou z rozkrádání země, o
demokracii nestojí a bojí se jí. Stejně jako se bojí revoluce. Zatím se
ale celý svět klaní penězům a zisku a na dobré skutky se dívá
podezřívavě. Ruska je mi upřímně líto. Mohu se jen utěšovat příběhem
barona Prášila, který se z bažiny sám dokázal vytáhnout za své vlasy, a
to i s koněm.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
V Rize mohou propustit policistu za reakci na pád Boeingu

Rižská městská policie se v nejbližší době rozhodne, jestli má
propustit svého příslušníka Janise Bruševice, který na své facebookové
stránce napsal, že pokud jde o leteckou nehodu v Rostovu na Donu, „nestalo
se nic strašného, protože tam byli převážně občané Ruska.

„V nejbližší době bude přijato rozhodnutí o tom, jestli bude možná
další spolupráce s tímto zaměstnancem. Police vyjadřuje politování a za
svého pracovníka se omlouvá. Já sám bych chtěl vyslovit vděčnost všem,
kdo na tento incident upozornili", řekl v neděli novinářům rižský
starosta Nil Ušakov.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Taková hrůza: Čeští občané vyzrazují informace Rusům. Bude se za to
trestat, navrhuje BIS

Bezpečnostní informační služba (BIS) žádá, aby se mezi trestnými činy
objevil také trestný čin schraňování informací a vyzrazování těchto
informací cizí státní moci. Tajná služba v této souvislosti varuje
především před aktivitami ruské strany v Česku. Zprávu přinesl server
Česká justice.

„Získávání, prověřování nebo vyhodnocování nejen tajných, ale
jakýchkoli informací o komkoli by mělo být dalším trestným činem, pokud
taková činnost způsobí jinému újmu a pokud je záměrem vyzradit informace
cizí moci. Na to, že v návrhu novely trestního zákona oproti původnímu
záměru toto ustanovení chybí, upozornila v rámci připomínek
Bezpečnostní informační služba (BIS). Podle poslední zprávy BIS občané
ČR vyzrazují ve velkém citlivé informace Rusům a republice to způsobuje
rozsáhlé škody,“ píše server.

Celý článek naleznete zde

BIS se proto obrátila na zákonodárce v připomínkovém řízení a
požádala je, aby do trestní novely příslušné ustanovení doplnili. O
trestnosti schraňování rizikových informací a jejich předání cizí moci
se uvažuje od roku 2015. Nemuselo by přitom jít o informace utajované.
Podstatné by mělo být, že vyzrazení daných informací může ohrozit
Českou republiku. Takovou informací mohou být např. zprávy o uprchlících
nebo zprávy o zdravotním stavu či zvycích politiků či jiných osob
hrajících důležitou roli v českém státě.

Proč zrovna informace o zdraví? Třeba proto, že skrze informace o zdraví
či zvycích lze pomoci vyvinout tlak na danou osobu, kterou chtějí tajné
služby, i ruské tajné služby, využít k získání dobrovolného či ne
zela dobrovolného spolupracovníka.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Kerry napojil splnění Minských dohod na osvobození Savčenkové

Ministr zahraničí USA John Kerry vyzval k osvobození ukrajinské letkyně
Naděždy Savčenkové, obviněné v Rusku z účasti na smrti novinářů v
Donbasu, a označil její další věznění za nedodržení Minských dohod.
Příslušné prohlášení bylo zveřejněné ministerstvem zahraničí USA.

„Jsem hluboce znepokojen zdravotním stavem a situací ukrajinské letkyně a
poslankyně Nejvyšší rady Savčenkové, která odmítla od pátku jídlo a
vodu na znamení protestu proti dalšímu pobytu ve vězení Ruské Federace,"
uvádí ministerstvo Kerryho slova.

„Spojené státy znovu vyzývají Rusko, aby neprodleně osvobodilo paní
Savčenkovou a vrátilo ji Ukrajině," shrnul Kerry.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Rogozin odpověděl na obvinění NATO z „nepřesnosti“ ruských zbraní

Místopředseda ruské vlády Dmitrij Rogozin, který má na starosti otázky
vojensko-průmyslového komplexu, si zaironizoval nad prohlášeními vrchního
velitele NATO v Evropě Philipa Breedlova o tom že ruské VKS používají v
Sýrii „nepřesné zbraně“.

„Svalují vinu na jiného — odborník na bombardování afghánských
svatebčanů nás obviňuje z „nepřesného shazování bomb", napsal Rogozin
na svém profilu na Twitteru.

Včera vrchní velitel spojených ozbrojených sil NATO v Evropě Philip
Breedlove prohlásil, že"… ruští partneři v Sýrii používají zbraně,
které se vyznačují nepříliš vysokou přesností. Procento vysoce
přesných zbraní je velice malé, což má za následek spoustu prchajících
běženců. Americký generál obvinil Moskvu a Damašek z toho, že si udělaly
z „migrace zbraň ve snaze poškodit evropské struktury a zlomit evropské
odhodlání".

Ruské ministerstvo obrany mnohokrát prohlašovalo, že ruská letadla
neútočí na objekty civilní infrastruktury v Sýrii a v jejich blízkosti,
všechny údery se pozicím Islámského státu v Sýrii zasazují po provedení
vzdušné rozvědky. Na ministerstvu zahraničních věcí rovněž pokládají
obvinění za bezdůkazná, protože krize s migranty v Evropě vznikla dlouho
před zahájením operace ruských vzdušných a kosmických sil (VKS).

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť