Question:
Dobré zprávy z EU a veliké zásluhy Junckera. Jiří Pospíšil se
rozhovořil o tom, o čem se moc nepíše

Pochvalu Jeanu-Claudu Junckerovi za snahu při omezení byrokracie vyjádřil na
setkání s českými a moravskými studenty u příležitosti konání
Plzeňské akademie mladých diplomatů europoslanec Jiří Pospíšil. Ve svém
příspěvku pro několik desítek přítomných upozornil na komplikace
Británie v případě brexitu i na to, že strategickým partnerem pro nás
zůstává Německo. Hovořilo se však i o snahách levice ustavit úřad
evropského prokurátora. Europoslanec dal mládeži nahlédnout pod pokličku
EP i co se týká třeba Ruska nebo Izraele, o transatlantické smlouvě
nemluvě.

„Měli jste štěstí, že jste nezažili dobu železné opony, dobu
komunistické totality, kdy možnost jet nakupovat do blízkého Chamu, což je
pro vás banalita, téměř nebyla. Před rokem 1989 to bylo v zásadě
nemožné, a pokud to již bylo možné, tak pouze z daných zákonem
vymezených důvodů; třeba, že jste měli v západním Německu příbuzné
či jste od nich získali pozvání,“ uvedl na samotný úvod Pospíšil.

Bez hranic a omezení

„Dnešní situace, kdy žijete ve svobodné společnosti, je jiná; když se
rozhodnete s kamarády jet na víkend do Paříže, tak tam jedete. Že si
nakoupíte zboží pro svou potřebu a neplatíte na hranicích žádné clo,
nemusíte prokazovat, co si vezete, a neřešíte celní problémy, to není
běžná situace. V několikatisícileté historii Evropy je zcela jedinečná.
A je dána díky EU,“ hovořil dále Jiří Pospíšil. „Nebýt evropského
integračního procesu, tak bychom třeba žili v komunismu, třeba by
komunismus padl sám, ale nemohli bychom mít vymoženosti, o kterých zde
hovořím, a sice vnímat EU v zásadě jako jeden stát, ve kterém se můžete
volně pohybovat, studovat, převážet zboží, investovat. Myslím si, že
přínosy Evropy výrazně převažují nad problémy, které jsou třeba médii
debatovány, často zveličovány. Nebýt té Evropy, tak by cestování,
studování, pracování a tak dále třeba být nemohlo.“

V historii světa je to podle Pospíšila zcela jedinečný integrační proces,
který trvá od konce druhé světové války a který dospěl do podoby EU. „Vnitřní
trh považuji sám za nejdůležitější,“ zdůraznil dále host.

Británie je passé. Tahouny jsou Německo a Francie

„Hlavními tahouny jsou Německo a Francie. Když jedou někam za EU
státníci, tak jsou to většinou paní Merkelová a pan Hollande. Jak se
Velká Británie postupně odlupuje od EU, tak význam Německa a Francie v
rámci EU ještě naroste. Vidíte, že evropský integrační proces byl
úspěšný – zkrátka a dobře, od druhé světové války na území Evropy,
která spadá pod EU, nebo předtím, což bylo Evropské společenství uhlí a
oceli, tak na území těchto států se neválčilo. Tyto země se naučily
spolu intenzivně spolupracovat a obchodovat, nikoliv válčit. Poválečný
jediný, ale o to krvavější konflikt byl na území bývalé Jugoslávie,
tedy mimo EU.“

Když někdo podle Pospíšila říká o EU, že je to špatný, nefunkční
koncept, je třeba si uvědomit, co od toho racionálně můžeme očekávat.
„Vznik jedné Evropy, jedné federace, v tuto chvíli asi očekávat
nemůžeme. Ale myšlenka, že státy spolu spolupracují a v některých
oblastech své pravomocí přenesly na Brusel, se ukazuje jako dobrá;
báječná věc je, že spolu neválčí. A minimálně v tom je Evropa
úspěšná. Když se podíváme dnes na mapu světa, kde probíhá kolem
padesáti válečných konfliktů, tak není samozřejmé, že se v Evropě
neválčí.“

EU inspirací pro další oblasti světa

„Když tu byl Jeho svatost dalajláma na návštěvě, tak několikrát
zmiňoval EU jako model a inspiraci, jak by státy měly spolu kooperovat a
fungovat. Sám několikrát řekl, že by bylo skvělé, kdyby myšlenka EU byla
převzata i jinými zeměmi ve světě, v jiných částech světa,“ vrátil
se krátce k návštěvě dalajlámy v ČR Jiří Pospíšil.

„Jsou politici, kteří by byli rádi, kdyby vznikl jeden superstát; jsou ti,
kteří chtějí, aby část pravomocí, které Evropa již vykonává, se
vrátila zpátky na členské státy. Jsou politici, kteří jsou eurorealisté
a kteří se domnívají, že současný trend integrace je dostatečný a že
bychom se měli snažit, aby současná integrace dále nepostupovala, ale tam,
kde jsme se integrovali, abychom tu integraci vykonávali řádně. To je můj
pohled a moje pozice. Já si myslím, že další integrace, další posun
pravomocí do Bruselu ve chvíli, kdy občané ve všech státech EU úplně
ztotožněni s myšlenkou EU nejsou, není namístě. Měli bychom se my
politici zaměřit na to, aby Evropa v parametrech a pravomocech, které má,
svoji činnost vykonávala co nejlépe. Sám o sobě považuji za
nejdůležitější vnitřní trh EU. Vzniká nám tu jeden obchodní prostor,
kde se volně pohybuje zboží,“ uvedl dále Pospíšil. „Většinu našeho
vývozu, přes 60 procent, vyvážíme do EU, takže EU pro nás bude
klíčovější, než je Čína. Debata kolem Číny je více politická než
ekonomická.“

Migranti z „naší“ Unie

Jiří Pospíšil uvedl, že se Britové obávají migrantů z EU, ze zemí,
jako jsou ČR, Polsko, Maďarsko, Slovensko, a v poslední době zvláště z
Bulharska a Rumunska. Tímto přemýšlením podle něj popírají myšlenku EU,
kdy se jim nelíbí, že se po Evropě může volně chodit a nelíbí se jim,
že Evropané z EU, bydlí a pracují na území Velké Británie. „Jsem
přesvědčen, že referendum bylo hodně ovlivněné nepravdivou kampaní
odpůrců setrvání a členství v EU, viz pan Farage, který hned druhý den
odvolal hromadu věcí, které během kampaně tvrdil. Na obhajobu Britů lze
říci, že v té kampani byly používány nepravdivé údaje. Že Britové
doplácejí na tyto lidi, protože berou sociální dávky, ale opak je pravdou.
Podíváte-li se na seriózní analýzy, tak jasně říkají, že tito lidé
pracují a odvádějí do sociálních systémů více, než si berou, to
znamená, že Británie na tom vydělává. Mimo jiné – přes milion Britů
žije na pevnině. A důchodci z Británie se stěhují do Španělska, takže
ta cirkulace je mnohem složitější, než se uvádělo v kampani,“ řekl k
brexitu europoslanec Pospíšil.

„Vidíte, i v tom britském referendu jedna z klíčových zásad, že
občané EU se volně pohybují po Evropě, byla předmětem debaty; a na
základě bohužel trochu zkreslených informací Britové rozhodli, že
Východoevropany na svém území do budoucna nechtějí v takovém množství
jako dosud. Ukáže se, že to poškodí Británii, protože budou chybět
lékaři, zdravotní sestry, informatici. To ukáže teprve budoucnost,“
zavěštil si. „I lidé, kteří nejsou příznivci politické integrace
Evropy, uznávají, že vnitřní trh je dnes hlavní deviza, která vytváří
z Evropy konkurenceschopnou ekonomiku vůči Číně, USA, Japonsku a dalším
velkým světovým hráčům.“

Jací budou nováčci EU

„V této chvíli nehrozí, že by se EU nějak výrazně rozšiřovala. O
členství dlouhou dobu usilovalo Turecko, které se kvůli tomu, co se tam
děje, Evropě spíše vzdaluje, než přibližuje. Jestli do budoucnosti
nějaká země přistoupí, budou to spíše menší země a spíše z Balkánu.
Srbsko a Černá Hora o to výrazně usilují a je pravděpodobné, že během
pěti deseti let Srbsko vstoupí,“ uvedl Pospíšil. Vedle toho je ale celá
řada zemí, které nejsou členy EU a nesplní podmínky, a přesto s nimi má
EU různé strategické bilaterální smlouvy, které vedou k tomu, že mezi
nimi probíhá zvýhodněný obchod.

„Ukrajina je země, která dlouhodobě nesplní podmínky pro členství v EU,
přesto je pro nás ekonomicky a geopoliticky výhodné s ní mít dobré vztahy,
podporovat ji, stabilizovat. Zvláště pro ČR by nebylo nic horšího, než
kdyby se tu rozhořela občanská válka a z Ukrajiny pak migrovaly tisíce
lidí. Stabilita Ukrajiny je v zájmu České republiky stejně jako EU,“
zaměřil se chvilku směrem na Východ Jiří Pospíšil, ale hned se vrátil
zpět na Západ: „K postavení Norsko a Švýcarska. Ony splňují podmínky,
ale nechtějí být členy EU. Přesto mají přístup na vnitřní trh. Za to
musí Norsko strpět to, že se evropská legislativa z velké části aplikuje
na území Norska, což Norsko ovlivnilo. Podle analýz je to až 70 procent
evropské legislativy, která je pro Norsko závazná, a přitom Norové nemají
vliv na podobu těchto zákonů, protože nemají své evropské poslance, a tak
to nemohou ovlivnit. A pak musí odvádět peníze do evropského rozpočtu. Je
třeba říci, že pokud Britové získají výhody, že budou volně vyvážet
své zboží na území EU a nebudou platit cla, ale zakáží nám tam pracovat,
tak to není možné. Nemůže přece si vybrat jedna strana výhody, které se
jí hodí. Proto také debata, co bude s Velkou Británií, bude na roky,
protože se bude hledat kompromis, aby byl vztah pro obě strany do budoucna
výhodný.“

Bez společné armády

Evropský parlament podle Pospíšila odmítl v těchto dnech společnou armádu.
„NATO je obranný pakt a je od toho, aby chránilo nás proti vnějším
útokům, a je postaveno na principu kolektivní obrany. Hlavní problém je to,
že jednotlivé členské státy dávají velmi málo ze svých rozpočtů na
vlastní obranu. Ono je to populistické a skvělé, když vystoupí premiér a
říká, že ty peníze se dávají na sociální dávky, ale pak je si třeba
uvědomit, že v dnešním globálním světě, kde bezpečnost není
samozřejmostí, se může stát, pokud se nebudeme bránit, že na nás někdo
zaútočí a ten náš blahobyt, který máme, bude takto destruován. Ať se
nám to líbí nebo ne, na obranu se peníze dávat musí, protože svoboda
není zadarmo,“ zdůraznil pro přítomné Pospíšil.

V další části pokládali studenti své dotazy. První se týkal plánů EU
na Blízkém východě, kdo bude jejím klíčovým partnerem a zda může
místo Turecka tuto funkci nahradit stát Izrael. „EU nemá v této věci
jednotnou doktrínu,“ povzdechl si europoslanec. „Izrael je určitě
klíčovým partnerem EU i ČR; ale i v rámci Unie patříme k zemím, které
mají k Izraeli blíže než některé jiné země. EU může tlačit na
účastníky občanské války v Sýrii, může podporovat mírové mise, může
podporovat humanitární akce, pomáhat finančně uprchlíkům, ale konflikt v
Sýrii nemůže ukončit. EU se hodně angažovala v dohodě s Íránem o tom,
že dá pod kontrolu své jaderné zbraně. Přiznám, že jsem k tomu
skeptický,“ konstatoval Jiří pospíšil.

Další dotaz se týkal rozšiřování EU na Balkánu: „Srbsko je jedním ze
států, které mají zájem, ale ze strany EU je na něj podle mne nesmyslný
požadavek, a to, aby uznalo Kosovo jako samostatný stát. Proč se žádá
tento ústupek?“ „To bylo rozhodnutí Evropské komise a nevím, proč
zrovna trvá na uznání Kosova. Pro mne je důležitější, aby Srbsko
splňovalo normy právního státu, boje proti korupci, nezávislých médií.
Udělalo určité pokroky, ale stále ještě nesplňuje evropské standardy a
to je důležitější,“ odpověděl stručně Pospíšil.

Přichází optimismus: Méně nařízení

K omezení různých „bruselských“ nařízení Jiří Pospíšil řekl: „Evropský
parlament přijímal dříve stovky různých omezení a nařízení. Musím
říci na obhajobu dnešní Evropské komise v čele s panem Junckerem, že se
tempo legislativních návalů snížilo na jednu třetinu proti předchozí
Evropské komisi. To je velká změna. Asi nemáme sílu Evropu nějak výrazně
reformovat, ale pokud bude výsledkem to, že nebudeme přijímat další a
další regulace a že se budeme stabilizovat na pozici, kde jsme, a budeme to
dělat lépe, tak to je určité zlepšení.“

K „zeštíhlení“ byrokracie ale neměl pozitivní zprávy: „Nemám pro
vás optimistický scénář a vzletná slova, ale jako reálný politik vidím
realitu. Vím, že se těžko podaří nějaká nařízení omezit, nějaké
úřady zrušit. To nenastane. V Lisabonské smlouvě bylo přijato, že EU
nemusí mít 28 eurokomisařů, ale že pouze dvě třetiny států by měly
svého eurokomisaře. Samozřejmě, je to symbolická reforma, ale vyvolalo to
obrovský odpor zemí, které by přišly o svého komisaře. I tato symbolická
reforma tedy neprošla u evropské vlády, protože každá země tam chce mít
svého ministra. Tak můžeme brát oblast po oblasti. Jsou tři sídla
Evropského parlamentu, a stačilo by jedno. Přemluvte Francii, aby souhlasila,
že se zruší štrasburské místo EP. Protože to je pro ní ekonomické a
prestižní, tak na to nikdy nepřistoupí. A rozhoduje se jednohlasně. To
samé je druhé sídlo – v Lucemburku. Také Lucembursko nebude nikdy
souhlasit, aby se tam sídlo zrušilo. Doufal jsem, že pod vlivem brexitu se o
určité reformy pokusí, ale vidíte, že ta chuť přílišná není. Já budu
šťastným, když se výrazně zbrzdí tempo přijímání nových předpisů,“
uvedl Pospíšil.

Pak dal k dobru čerstvou novinku: „Evropská levice chce, aby se zřídil
nový úřad – Evropský prokurátor. Já jsem proti tomu, protože to
přinese další úřad, další úředníky, další kompetence; a nikdo
pořádně neví, co by dělal, jak by dohlížel na prokurátory nebo státní
zástupce v jednotlivých zemích. Budu považovat za úspěch, když se tento
úřad nezřídí, když nám návrh leží na stole komisařky paní Jourové.
Uvidíme, jak ten boj dopadne,“ řekl mnohovýznamně Jiří Pospíšil.

Izolace Ruska či Ameriky?

„Bude EU spolupracovat s USA nebo Ruskem?“ zněla další otázka „S
Ruskem jsou vztahy zmražené. Na druhou stranu je s ním nutné komunikovat a
do budoucna mít s ním nějaké vztahy, protože v některých globálních
výzvách, jako je například islámský terorismus, můžeme dospět k
závěru, že s Ruskem budeme muset komunikovat. Logicky má však Evropa v
rámci euroatlantické civilizace blíž k Severní Americe, k USA s Kanadou. S
Kanadou by měla být brzo přijata smlouva o volném obchodu. Evropská levice
se nedávno pokusila zablokovat nebo odložit tuto smlouvu, nepovedlo se jí to,
takže smlouva bude brzy přijata. A jak víte, velmi se debatuje o TTIP. Tam
jsou určité věci, kde narážíme, kdy pohled Ameriky je trochu jiný, třeba
na míru ochrany spotřebitele,“ řekl europoslanec. „Uvidíme, jak se od
Nového roku bude chovat nový prezident Donald Trump, zda bude chtít obchod s
Evropou dál podporovat a smlouvu uzavřít, nebo naopak, zda bude spíše
obezřetný, izolacionalistický a tu smlouvu třeba nebude chtít dokončit.
Já jsem přesvědčen, že primárním partnerem pro Evropu jsou USA, a to jak
v rámci vojenském v případě NATO, tak v případě obchodu,“ dodal
Pospíšil.

Držme se Německa

„Dříve byla naše politická orientace na Británii. Co po brexitu?“ zněl
další studentský dotaz. Jiří Pospíšil na něj reagoval následovně: „Jejím
odchodem, který, zdůrazňuji, ještě nenastal – bude to pár let trvat –
tak z EU odejde země, která měla zdravější pohled na EU. Bojkotovala
příliš federalistické prvky. Například byla proti společné evropské
armádě. Ve chvíli, kdy si odhlasovala odchod, v tu chvíli se společná
armáda jeví reálněji díky Francouzům a Němcům. Uvidíme, jak se bude
vyvíjet Visegrád, zda to bude nějaká platforma, kde si třeba menší země
střední Evropy budou moci spolupracovat a budeme více prosazovat své zájmy
na Evropské radě. To se ještě ukáže. Pro nás je klíčovým partnerem
Německo. Obchodně je náš hlavní partner, je to země, kde bychom mohli
čerpat proto, jak tam funguje demokracie, jsou tam stabilní politické strany,
jaká je tam míra tolerance vůči menšinám. Může být partnerem i
inspirací, jak může fungovat demokratický právní stát. Je to
pravděpodobně jediná země v Evropě, která má přebytkový rozpočet. To
je důkaz toho, jak jsou tam politici zodpovědní, že nepodléhají vidině a
lákadlu rozházet vše, co se vydělá na daních, a tím si kupovat přízeň
voličů. Nepodléhají vidině zadlužovat stát, jako je to u nás, a za
půjčené peníze si kupovat hlasy voličů, ale naopak se tam peníze šetří
do kasy. To by pro nás mohlo být inspirativní, jak se může řídit stát
– jako firma, v rovině šetření, nikoliv rozhodování; to byla parafráze
na to, že stát je o demokracii, ne o tom, že za vás direktivně někdo
rozhoduje. To patří firmě. Pan Babiš řídí direktivně stát jako firmu,
ale s dluhem 60 miliard v rozpočtu. Asi by takto svoji firmu neřídil, takže
nás tady tak trošičku mystifikuje – to byla moje jediná politická
poznámka,“ konstatoval Pospíšil.

Poslední otázka směřovala na přijetí eura: „ČR je připravena na
přijetí evropské měny. Splňujeme veškerá kritéria – je to politické
rozhodnutí. Naše měna je stabilní a nejsme nuceni rychle přijímat euro.
Určitě o tom bude rozhodovat referendum, až nazraje politická doba. Naše
ekonomika by euro klidně mohla mít,“ řekl na závěr první debaty se
studenty na tzv. „Diplomatické simulaci“ europoslanec Jiří Pospíšil.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Savčenkovou za dva ruské vojáky. Porošenko nabízí Putinovi výměnu

Ukrajinský prezident Petro Porošenko nabídl, že vymění pilotku Nadiju
Savčenkovou za dva údajné ruské vojáky, které Ukrajina drží v zajetí.
Savčenková byla v Rusku odsouzena ke 22 letům vězení za to, že zabila dva
ruské novináře. Informuje agentura AFP.

Porošenko v úterý nabídl výměnu pilotky Savčenkové za dva ruské vojáky.
„Putin po tom takzvaném rozsudku řekl, že vrátí Nadiju Savčenkovou na
Ukrajinu,“ uvedl v prohlášení na vládním webu.

„Nastal čas dodržet slib. Já jsem na oplátku připraven předat Rusku dva
ruské vojáky, které jsme zadrželi na našem území kvůli jejich angažmá
v ozbrojené agresi proti Ukrajině.“

Savčenková byla shledána vinnou ze zabití dvou reportérů moskevské
státní televize a odsouzena ke 22 letům vězení. Sama však vinu popírá.

„Nejenže doufám, že se Nadija Savčenková vrátí na Ukrajinu, ale dělám
všechno možné, aby k tomu došlo,“ uvedl Porošenko a označil celý soud s
pilotkou za zmanipulovaný a ostudný.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Ministerstvo obrany RF: koalice USA si může nechat jen zdát o úspěších
Ruska v Sýrii

Rusku se během jednoho roku povedlo udělat to, o čem si koalice vedená USA
může nechat jen zdát, prohlásil tiskový mluvčí Ministerstva obrany Ruska
generál Igor Konašenkov.

Tiskový mluvčí Ministerstva zahraničních věcí USA Mark Toner dříve
vyzval jiné země nepomáhat ruským tankerům, které dodávají palivo ruské
letecké skupině v Sýrii.

Ten prohlásil, že více než 2000 obcí se vrátilo k mírovému životu, 86
ozbrojených organizací přestaly bojovat a stovky tisíc se vrátily domů ve
své zemi, aby začaly znovu budovat mírumilovný život.

„Proto, pokud nemůžete, nebo nechcete bojovat s IS a an-Nusrou, tak alespoň
nepřekážejte. Naše letecká skupina v Sýrii má k dispozici vše nezbytné,
aby efektivně bojovala s mezinárodním terorismem v tomto regionu," uzavřel
tiskový mluvčí Ministerstva obrany Ruska.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Zdroj: U Moskvy se nebezpečně sblížila dvě letadla

Nedaleko Moskvy došlo v nebi k nebezpečnému sblížení soukromého letadla s
Airbusem, který měl let z Ankary, informovala média s odkazem na zdroj z
regionálních mimořádných služeb.

Upřesnil, že posádka soukromého letadla, jež mělo výšku 11 tisíc metrů,
informovala o spuštění palubních varovných systémů kvůli sblížení s
letadlem, letícím z Ankary do Moskvy ve výšce 10 tisíc 950 metrů.

Letadla se nakonec od sebe vzdálila na vlastní trasy. Koná se vyšetřování.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Zemanův přítel Jakunin: Lidstvo je ohrožené, provádějí se různé
experimenty. Jsou zde pokusy manipulovat společnost nevládními organizacemi

Koncem února zazněla v Moskvě přednáška Strategické řízení v ruské
ekonomice v podmínkách světových turbulencí. Akci připravila Ekonomická
fakulta MGU za podpory mezinárodního expertně-analytického centra, v jehož
čele stojí bývalý šéf ruských železnic a prezident fóra Dialog
civilizací Vladimir Jakunin. Ten nedávno navštívil Prahu.

O historickém významu setkání patriarchy Ruské pravoslavné církve s
papežem Františkem, budoucnosti expertně-analytického centra i celého
lidstva hovořila s Vladimirem Jakuninem šéfredaktorka Pražského Telegrafu
Natalia Sudlianková. Jakunin je médii titulován jako přítel prezidenta
Miloše Zemana, který se účastnil jeho konference na Rhodu.

Nedávno se uskutečnilo setkání patriarchy Kirilla s papežem Františkem.
Byla to historická schůzka, která se uskutečnila tisíc let po rozkolu
církví. V souvislosti s tímto rozkolem se nabízí otázka: co se děje ve
světě tak mimořádného, že se pravoslavná a římská církev rozhodly
překonat tisícileté rozpory?

Ano, to setkání je skutečně událostí historického významu. Tento
historický význam se podle mne zrcadlí v poznání nezbytnosti vést reálný
dialog mezi náboženskými směry obecně, a tím spíše mezi různými
křesťanskými církvemi.

Setkání nebylo nahodilé, a to nejen proto, že nyní dochází ve světě ke
skutečně neobyčejně dramatickým událostem. Schůzka se připravovala
několik let. Nesmírně důležitá přitom byla osobní pozice obou
zúčastněných. Myslím si, že nebudu daleko od pravdy, když řeknu, že
osobnosti současného papeže a současného patriarchy moskevského a celé
Rusi získaly srovnatelný rozměr. Obě osobnosti jsou výjimečné v tom
smyslu, že dokážou adekvátně reagovat na výzvy, na které odkazovaly při
přípravě schůzky i po jejím uskutečnění. To zaprvé.

A zadruhé: v průběhu několika staletí, určitě přinejmenším v novodobé
a nedávné historii, jsme nebyli svědky takového období, v němž by
docházelo tak otevřeně ke genocidě křesťanů jako celku. Přičemž se
uskutečňuje přímo v těch oblastech, kde se křesťanství zrodilo.

To vytváří jeden z důležitých, byť poněkud temných odstínů
současného obrazu světa. V Africe a arabských zemích byly podle
oficiálních údajů za posledních několik let zlikvidovány desítky tisíc
křesťanů.

Zatřetí předpokládám, že nezbytnost jejich schůzky byla umocněna
intenzivním pocitem, že dochází k sekularizaci světa, a zvláště toho
západního, do té míry, že právo na svobodu vyznání nebo ateismus
začíná získávat formu tlaku a snah o vytěsnění náboženského vědomí
na okraj společnosti, nebo dokonce jeho potlačení. Podle mě to jsou právě
tyto tři faktory, které mohly rozhodujícím způsobem přispět k
úspěšnému procesu rozhodování tuto historickou schůzku uskutečnit.

Zmínil jste se o tom, že dochází k vytěsňování křesťanství a
genocidě křesťanů v místech, kde se křesťanství zrodilo. Ale tento
proces přece nezačal v Sýrii. Před ní byly Irák, Libye a další země s
velice bohatou historií, kde docházelo k podobným procesům. Proč to v
těchto zemích nevyvolalo tak ostré reakce a nevedlo to k překonání
tisíciletých tabu?

Nesouhlasím s názorem, že situace v Iráku nebo kolem Íránu nevyvolávala
napětí a obavy. Když se dnes s odstupem podíváme na to, kde již došlo ke
zničení státnosti v širším smyslu toho slova, vidíme, že se to událo
právě v historických centrech, která dala vzniknout kultuře a
křesťanství.

Dnes už je zachován snad jen Bagdád, zatímco vše ostatní bylo
zlikvidováno. Ničí se památky křesťanské historie a kultury. Brzy už
nebudeme mít žádná materiální svědectví o této nejdůležitější
součásti historie civilizace. Ale nejvíce znepokojení vyvolává likvidace
křesťanů samotných, která v poslední době získává črty skutečné
genocidy.

V poslední době se často hledají paralely mezi současnými událostmi a
biblickými proroctvími. Hovoří se například o tom, že Armagedon se
nachází nedaleko města Aleppo, kde dochází k těm nejtěžším bojům.
Myslíte si, že může začít taková válka, která by mohla způsobit zánik
lidstva?

Co se týče schopností a existence zbraní, zejména zbraní hromadného
ničení, které mají lidé k dispozici, soudě podle hodnocení vojenských
expertů to možné je. Bohužel je to možné. Ale jsou i jiná nebezpečí.
Teď třeba geneticky zmutovali nějakého komára a celý svět najednou
propadá panice, protože to může vést k degradaci lidstva, rodí se děti se
zakrnělou hlavou a malým mozkem. Koho to jen mohlo napadnout?

A kolik asi existuje podobně nebezpečných experimentů, o kterých vůbec
nevíme? A kolik takových geneticky modifikovaných potravin jíme, aniž víme,
jaký budou mít v důsledku na lidstvo vliv?!

Já jsem ovšem hluboce přesvědčen o tom, že lidstvo se vyvíjí i
pozitivním směrem. To ovšem neznamená, že by občas nebylo marné, aby si
nejrůznější lidé vzpomněli i na biblické příběhy i na Bibli samotnou a
uvědomili si, že nejde pouze o náboženský dokument, který analyzují
teologové a historici, ale o připomenutí, že naše znalosti tohoto světa
jsou značně omezené. Přínosné by bylo i uvědomění si, že my sami jsme
si přisvojili právo nazývat se pány tvorstva. Nebylo by špatné zamyslet se
nad tím, kdo tvorstvo stvořil ve skutečnosti a co si o tom teď asi myslí.

Existují nějaká východiska z krize jako celku nebo krize ve vztazích mezi
Ruskem a Západem? Může to nějakým způsobem ovlivnit veřejné mínění,
nebo si myslíte, že už o tom bylo jistými lidmi rozhodnuto dopředu?

Nejsem zastáncem teorie elit, které rozhodují o osudu lidstva. Vycházím z
toho, že politika je produktem, který vzniká a mění se na základě toho,
že jsou brány do úvahy zájmy lidí a společnosti jako celku.

Jenomže západní politici na to moc neslyší. A dokonce i v krajně
vypjatých podmínkách, jako je například situace s přílivem uprchlíků,
jsou i nejvěrnější příznivci praktik otevřených dveří do Evropy nuceni
přiznat, že se jejich pohled na svět mění.

Ale jejich pohled na svět se nemění sám od sebe. Mění se právě pod
vlivem působení společenské poptávky. Takže si myslím, že společnost
jako celek má možnost působit na politické procesy i politické instituce a
ovlivňovat je.

Druhá věc je, že musím bohužel konstatovat, že ohromné množství
takzvaných nevládních organizací, které často výrazně ovlivňují
veřejné mínění, je financováno takovým způsobem, že nezávislé a
nevládní jsou jen formálně. Je takové rčení: Koho chleba jíš, toho
píseň zpívej. Nad tím bychom se také měli zamyslet.

Inicioval jste založení takového tipu institutu, který je na Západě
poměrně rozšířený. Jaký je cíl vašeho institutu a kde bude hledat
uplatnění?

Nepřisvojujeme si právo říkat, že takové instituty neexistují. Skutečně
jich je velké množství. Naše pracovní plány vycházejí ze třináctileté
historie činnosti platformy, která má název Světové společenské fórum
Dialog civilizací. Na zasedáních tohoto fóra jsou vypracovávány určité
metodologie studia a analýzy společenských procesů a jevů. Naše
metodologie spočívá v rozvoji dialogu jako zásadního nástroje řešení
problémů, konfliktů a sporů.

Copak je to v něčem nové?

Máte pravdu, na první pohled to vypadá, že jsme nic nového nevymysleli, ale
je překvapivé, že ačkoli je užití dialogu jako přístupu očividné a
zdánlivě samozřejmé, v praxi zase takový význam nemá. Daleko častěji se
setkáváme s přístupem typu: „Já jsem silný, já mám pravdu.“ Ve
skutečnosti jsme stále častěji svědky teorií, které usilují o
exkluzivitu konkrétních národů a států, jako by měly nějaké zvláštní
právo řešit veškeré problémy po svém.

Podobné teorie známe velice dobře z historie a dobře také víme, čím
končívají. Poslání našeho výzkumného a analytického centra spočívá v
tom, abychom v praxi demonstrovali perspektivy a efektivitu dialogu jako
dorozumívacího prostředku znesvářených stran nezávisle na jejich
ekonomické nebo vojenské moci.

Dnes hovoříme o existenci naší civilizace a jejích součástí, které
nazýváme civilizačními okruhy, civilizacemi v současném světě. A z
tohoto hlediska je princip rovnosti a rovnoprávnosti klíčový.

Nejdůležitější je, aby ve společnosti existovala zřetelná poptávka po
míru, rozvoji a rovnoprávnosti v procesu tohoto rozvoje. Přičemž tato
poptávka existuje v obou částech současného světa – na globálním
Západě i v ostatním světě. Ke globálnímu Západu přitom přiřazuji
například Japonsko, které je sice geograficky východním státem, ale
ideologicky a ekonomicky má blíže k Západu.

Jsem přesvědčen, že náš institut má jisté výhody při řešení
zmíněných společenských procesů a hledání východisek ze složitých
situací, protože jsme skupina podobně uvažujících lidí, kteří tuto
politiku provozují už více než třináct let.

Zmínil jste se o globálním Západě a ostatním světě. K tomu, abyste
dokázali analyzovat tyto procesy, ale potřebujete, aby součástí struktury
institutu byli představitelé Západu i představitelé ostatního světa.

Ano.

A jsou takoví?

Jsou. V záhlaví naší koncepce a její realizace je jednoznačná deklarace
toho, že nejde jen o nevládní a nekomerční subjekt, ale že jde o subjekt
soukromý, který nepracuje na objednávku žádné vlády ani státu, i když
se na jeho činnosti podílejí Rusové, Němci, Američané, Italové,
Číňané, experti z Latinské Ameriky a další. A každý z nich samozřejmě
v souladu se svým občanským přesvědčením dává najevo, že nikdy
nepřistoupí na to, aby učinil cokoli v rozporu se zájmy svého státu. A to
nás právě spojuje.

Jaká je struktura institutu? Má například dozorčí radu? A je mezi jeho
spolupracovníky někdo ze střední Evropy?

V současné době jsme ve stadiu vytváření struktury a upřesňování jeho
právního statutu. Ale už nyní velice dobře víme, že spolupracovníků
budeme mít relativně málo. Bude nepřetržitě fungovat expertní skupina
složená z lidí, kteří pro centrum pracují už v současné době externě.
Na konkrétním pracovním plánu už se pracuje a musí být schválen
garanční radou. Vedeme jednání s vynikajícími a nesmírně zajímavými
osobnostmi, které chceme do garanční rady pozvat. A samozřejmě se
neobejdeme bez obyčejného technického personálu. V tomto smyslu se sotva
budeme lišit od obvyklé praxe při zakládání podobných expertních center.

Budou v garanční radě i nějací představitelé České republiky?
Počítáte s tím, že v centru budou pracovat i nějací čeští experti?

Ano, s tím počítáme. Mohu prozradit jen tolik, že chováme velký respekt k
bývalému prezidentovi Václavu Klausovi, který dnes stojí v čele Klausova
institutu. Jsem přesvědčen, že naše spolupráce se může rozvinout a
získat přesah do nových formátů, které budou oboustranně zajímavé a
bezesporu přínosné z hlediska rozvoje naší činnosti.

Kdo z výrazných osobností by měl podle vás ještě zasednout v garanční
radě?

Vedli jsme předběžná jednání s bývalým generálním tajemníkem Rady
Evropy Walterem Schwimmerem, známým americkým profesorem Fredem Dellmayerem a
celou řadou dalších osobností. Předpokládáme, že v garanční radě
zasednou přední společenští činitelé z Evropy, Ruska a ze zemí
bývalého SSSR, USA, z Blízkého východu i z Číny. Existuje dost lidí,
který mají o takovou spolupráci zájem a chtěli by se našeho projektu
zúčastnit.

Kde váš institut vznikne? V Rusku, nebo třeba v Rakousku jako Dialog
civilizací?

Vytyčujeme si cíle, které mají mezinárodní charakter. Když budeme
vycházet z našich cílů a úkolů, nejlépe nám bude vyhovovat mezinárodní
jurisdikce. Dialog civilizací je ostatně zaregistrován v Rakousku jen kvůli
tomu, protože v mezinárodní struktuře je všechno snadnější z
hospodářského a finančního hlediska. A co se týče geografického
zaměření centra, kde hodlá vyvíjet činnost, předpokládáme, že
hlavními zeměmi budou Německo, Rusko a Čína.

Kdo bude využívat analýzy a studie vypracované vaším institutem? Budou
vznikat na zakázku, nebo budete sami iniciovat nějaké výzkumy a teprve potom
pro ně hledat využití?

Od každého trochu. Máme vlastní vědecké nebo expertní plány, podle
kterých budeme pracovat, a některé problémy budeme analyzovat z vlastní
iniciativy. Nedávno jsme představili výsledky naší první studie, na které
jsme pracovali od loňského roku. Týká se specifických problémů, jež se
týkají především Ruska, ale myslím si, že mohou zaujmout i jiné než jen
ruské odborníky.

A jestli budeme moci pracovat na zakázku? Ano, budeme, ale za jednoho
předpokladu – můžeme se zabývat určitým tématem, ale nikdo nám
nemůže předepsat, k jakým výsledkům máme dojít. Pokud bude zadavateli
záležet na objektivitě, tak mu ji zajistíme a budeme ji garantovat elitní
úrovní expertů, kteří pro nás budou pracovat.

No a co se týče toho, kdo naše studie využije, z tohoto hlediska nemáme
žádné hranice. Mohou to být státní orgány i občanská sdružení, mohou
to být podobné struktury jako ta naše anebo prostě jednotliví odborníci a
vědci, kteří se o dané téma zajímají.

Máte ohromné zkušenosti jako manažer a řídící pracovník, určitě
musíte…

Víte co, nemusela byste mě strašit mým pokročilým věkem!

... Určitě musíte mít jasnou představu, jak to celé bude probíhat. Jaký
částečný výsledek činnosti institutu budete považovat za důkaz toho, že
se osvědčil?

Máme pětiletý plán rozvoje. Mohu uvést jen některé údaje ohledně
organizace práce, jak ji máme naplánovanou. Jen v tomto roce plánujeme
účast na více než osmdesáti odborných konferencích. Předpokládáme, že
do konce letošního roku budeme znát výsledky výzkumů na šest odborných
témat ve formě speciálních expertních studií a asi čtyřikrát více
takzvaných „názorů expertů“.

Tyto závěrečné studie budou reprezentovat výsledky práce centra. Z
hlediska cílů, které máme před sebou, bude poptávka zájemců o výsledky
naší činnosti a jejich účast v projektech, které organizujeme,
částečným důkazem o smysluplnosti a potřebnosti existence institutu.

Zmínil jste se o Václavu Klausovi. Je zajímavé, že se země střední
Evropy v rámci EU aktivně postavily proti uvalení protiruských sankcí. A
nyní, v době migrační krize, také zastávají odlišný postoj.

A na pozadí prudce sílících snah o izolaci Ruska, která je zvláště
patrná u politiků NATO, zaujímají tyto země vlastní pozice. S čím to
souvisí?

Tak především: pokud hovoříte o snaze států staré Evropy izolovat Rusko,
hovoříte o politické linii. Víte přece stejně dobře jako já, že
veřejné mínění v západní Evropě zdaleka není tak jednoznačné, spíše
naopak. Měl jsem možnost setkávat se s různými představiteli západních
zemí a ani jednou jsem od svých západoevropských obchodních partnerů
neslyšel nic, co by takovým závěrům odpovídalo.

Je tedy určitá politická linie, ona proslulá severoatlantická solidarita,
ona politická korektnost a podobná ideologická klišé, která vyjadřují
pozice politického mainstreamu, ale v žádném případě názory a preference
společnosti jako celku a jejich představitelů.

Co se týče středoevropských zemí, s výjimkou Polska tu podle mého názoru
mají vliv ještě dva další velice konkrétní faktory – objektivní a
subjektivní. Tyto země měly daleko blíže k Rusku než západní státy a
jejich obyvatelé na to ještě nezapomněli. To je, řekněme, ten subjektivní
faktor.

A co se týče objektivních okolností, tyto země měly daleko těsnější
ekonomické vztahy v rámci RVHP. A tyto trendy jsou také dosud brány v úvahu
v oblasti obchodních vztahů.

Tento materiální faktor hraje pro země Visegrádské čtyřky stále určitou
roli. Byznysmeni z těchto zemí znají Rusko, znají ruské lidi a jejich
potřeby. Nepotřebují to dopodrobna a dlouze studovat.

A kromě toho ještě upozorním na jeden subjektivní faktor – stupeň
překrucování a přepisování historie, stupeň popírání historické
pravdy v těchto zemích nedosáhl tak globální úrovně, jaký můžeme
pozorovat jinde. Výjimkou je zase pouze polská politická linie. Názorně
jsme se o tom mohli přesvědčit při oslavách výročí vítězství ve
druhé světové válce. V zemích střední Evropy ještě žijí lidé,
kteří si dobře pamatují skutečná historická fakta, což přirozeně
brzdí proces vytváření celistvého negativního přístupu ve vztahu k Rusku.

V jednom rozhovoru jste upozorňoval na to, že nové Rusy a nové Evropany
spojuje jedna společná vlastnost, která vytváří daleko silnější pouto,
než tomu bylo v jednopolárním světě. Co je to za vlastnost?

Konkrétní okolnosti nutně vytvářejí základ názoru jakéhokoli člověka
na skutečnost, která ho obklopuje. A tito jednotliví lidé následně
formují jistou sounáležitost, která se nazývá společností, stejně jako
veřejné mínění a uvědomění si sebe sama.

Mám dojem, že nastupující generace mladých lidí je více orientovaná na
vyhledávání objektivních informací a má k nim také lepší přístup.

Tato generace je vychovaná k tomu, aby si včas uvědomila, že nebude mít
automaticky na růžích ustláno, a to znamená, že musí dosáhnout lepšího
vzdělání, získat lepší zkušenosti, aby mohla ve společnosti najít co
nejlepší uplatnění.V důsledku toho v této společnosti existuje poptávka
po objektivitě.

Ve výsledku jsou noví Rusové i noví Evropané více zaměřeni na hledání
objektivních informací, mají zapotřebí studovat historii, aby pochopili
kořeny těch protikladů, které tu v současnosti jsou. Tuto žízeň po
objektivitě a hledání historické pravdy mohu pozorovat například jako
vedoucí katedry na moskevské univerzitě i při setkáních s mladými lidmi
na Západě.

A v tom také tkví naše naděje…

Ano, myslím, že se to tak dá zformulovat. A podobnou naději jsem cítil i
při naší poslední cestě do Jeruzaléma, když jsem tam přijel jednat o
jedné z dalších misí pod záštitou fondu Andreje Pervozvaného a hovořil
jsem s Nejsvětějším patriarchou jeruzalémským. Už dříve jsem s ním
měl pracovní kontakty a v mnohém s ním ctím vzájemnou duchovní
sounáležitost. Občas jsme spolu ve všem nesouhlasili, ale v rámci
přátelské debaty. A v tom podstatném jsme se, myslím, vzácně shodli a
osobně si toho člověka nesmírně vážím. A představte si, že naposledy
mi velice delikátně – ještě před setkáním patriarchy s papežem –
říkal, že se mnohokrát setkal s představiteli institucí a podnikateli z
palestinských oblastí, které patří pod jeho náboženský patronát a
duchovní záštitu, a oni se mu svěřovali s velkými obavami, zdali se budou
jejich zájmy řešit i na setkání patriarchy a papeže. Dávali najevo obavy,
protože pociťují ohromný tlak, necítí se bezpečně, a proto pro ně bylo
životně důležité, jestli se o jejich problémech bude jednat. A já mám
dojem, že patriarcha a papež byli dobře informováni o těchto trendech a
nemohli se těm problémům vyhnout. To je praktický projev společenské
poptávky, který je reflektován na velice vysoké úrovni při konkrétních
jednáních.

Rád bych se ale vrátil ještě k jednomu z předešlých problémů. Jak jsem
již říkal, podle mého názoru jsme bohužel v situaci, kdy se mnohé státy
snaží globálně řešit všechny problémy na vlastní pěst – ať už jsou
to problémy politické, ekonomické nebo finanční. I západní experti to
často zmiňují, že se objevují pokusy manipulovat společenským vědomím v
nejširším smyslu toho slova. K tomu se dá přistupovat různě. Každá moc
se snaží zajistit si společenskou podporu a z tohoto hlediska se snaží
ovlivňovat společenské vědomí a veřejné mínění tím, že nabízí
konkrétní přístupy, nabízí program, to je úplně normální proces.
Horší ovšem je, když stát zneužívá formální status nezávislé
nevládní a neziskové organizace a cynicky ji využívá tím, že před ní
staví konkrétní požadavky, nutí ji, aby pracovala v jejich prospěch: my
jsme vás zaplatili a vy nám teď na oplátku vědecky potvrďte, že to, co
děláme, děláme správně. A opatřete nám pro to důkaz. Taková
přetvářka a manipulace jsou v odborných kruzích absolutně nepřijatelné.
A myslím si, že jsme schopni najít na Západě dost objektivních expertů a
vědců, kteří na takové záludné úskoky ze zásady nepřistoupí.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Jan Petránek: EU více ohrožuje rozum Evropanů než "ruská propaganda"

Ruská média provádějí svou propagandu, evropská svou, americká svou, ale
je otázka, kdo to dělá svědomitě, okomentoval novinář Jan Petránek v
interview pro Sputnik rezoluci Evropského parlamentu o protiakci proti ruským
médiím.

Jan Petránek: Domnívám se, že ruská média dělají ruskou propagandu,
americká — americkou, evropská — evropskou. Otázka je, kdo to dělá
svědomitě? Ten, kdo mluví o všech událostech čestně. Já vždy se zájmem
čtu ruská média, ale se stejným zájmem si prohlédnu média, která
zastávají úplně jiné stanovisko.

Do určité míry je příčina v tom, že Brusel prostě neví, jakou politiku
bude provádět Donald Trump, až se dostane do Bílého domu, co podnikne po
svém prohlášení, že je možné zahájit americko-ruskou spolupráci. EU se
zřejmě obává, že kvůli této spolupráci ztratí nepřítele. Odtud
pochází všechny tyto podivné akce.

Víte, já nejsem rusofob, nejsem rusofil, jsem prostě realista. A proto jsem
absolutně přesvědčen, že akce Evropského parlamentu de facto řídí
Angela Merkelová. A pro mne je to člověk, který ztratil zdravý rozum. Ona
musí odstoupit, udělala z Německa jakýsi „Germanistán", stát, který
poškozuje psychické zdraví Evropy.

Německá politika po přijetí ohromného množství muslimů se stala hrozbou
pro celou Evropu. Jsem hluboce přesvědčen, že Evropský parlament, který
nemá prakticky žádné pravomoce, svými akcemi, takovými, jako je tato
podivná rezoluce o ruských médiích, více než jakákoliv jiná evropská
instituce rozděluje Evropskou unii.

Prezident Putin řekl, aby neučili Rusko, jak se dělá demokracie, ale
zahájili otevřenou diskuzi s argumenty na obhajobu vlastního názoru.
Rezoluci Evropského parlamentu považuje za příznak degradace demokracie v
západní společnosti, vyzývá ke používání zdravého rozumu. Mimochodem,
žádné akce proti zahraničním novinářům se v Rusku konat nebudou…

Skutečně, nastala chvíle, kdy se Evropa musí vzpamatovat. Takový stav
rozumu poškozuje její vlastní bezpečnost. Je smutné, že EU není schopná
zformulovat vlastní politiku v oblasti bezpečnosti a dnes je zmatená.

Váš názor se většinou neshoduje s mainstreamem českých médií. Zvou Vás
dnes do rozhlasu a do televize, kde jste vždy byl vítaným hostem?

Nepamatuji si, kdy mne naposled zvali do České televize nebo do jiných
médií. Vypadá to, že jsem se ve stáří dostal do „černého seznamu".
Ale mne to, upřímně řečeno, moc nemrzí. Jsem starý a dívám se na
události dost realisticky.

Před dvěma týdny mne Český svaz bojovníků za svobodu vyznamenal medailí
Za odvahu a v tomtéž roce mi prezident Miloš Zeman udělil medaili Za
zásluhy o stát. Samozřejmě nejsem jediný, kdo se odváží v české
společnosti hájit národní zájmy. Ale je tady dost jiných lidí, kteří
ochotně přizvukují Bruselu, nerealistickým trendům jeho politiky.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Erdogan vyzval vyloučit z Rady bezpečnosti OSN stálé členy

Prezident Turecka Recep Tayyip Erdogan vyzval k reformě Rady bezpečnosti OSN
cestou jejího rozšíření na 20 zemí a vyloučení stálých členů.

„Tento systém je nutné reformovat. Jen se zamyslete: pět stálých a deset
nestálých členů RB OSN. Ti budou plnit své povinnosti ještě dva roky. Do
Rady bezpečnosti OSN patří Rusko, Velká Británie, Francie, USA a Čína.
Nejsou tam představitelé Afriky. Ti také musí být zastoupeni v této
struktuře, rovněž tam nejsou představitelé Jižní Ameriky. Z pohledu víry
není v té pětce ani jedna muslimská země, ani představitelé buddhistů. V
Radě bezpečnosti OSN musí být postupně všech 196 zemí," řekl Erdogan
během vystoupení před aktivisty mládežnických organizací v Istanbulu.
Cituje ho agentura Anadolu.

Prezident Turecka kritizoval Radu bezpečnosti OSN ve spojení s tím, že v
Sýrii se u moci pořád ještě nachází Bašár Asad. „Mluvíme o Sýrii,
kde bylo zabito 500 tisíc lidí. Je tam krutý Asad, jenž vytvořil státní
teror. Ve skutečnosti je ho třeba soudit v Haagu, mezinárodní společenství
s tím ale zatím nesouhlasí," řekl Erdogan.

„Cožpak je něco takového možné? Co je to za svět? Co je to za RB OSN?"
— řekl Erdogan.

Dodal, že Turecko „neopustí syrské Turkmeny na hranicích a bude pro ně
dělat dál vše, co je v jeho silách".

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Francois Fillon označil za absurdní Hollandeovu politiku vůči Moskvě

Bývalý francouzský premiér Francois Fillon ostře kritizoval politiku
prezidenta Francoise Hollandea vůči Rusku.

„Politika, kterou po čtyři a půl roku prováděl vůči Rusku Francois
Hollande, je absurdní, postrkuje Rusko k urputnosti, k izolaci a k
nacionalistickým projevům. A to je přece největší země světa, jaderná
velmoc, a nelze s ní zacházet podobným způsobem", řekl Fillon v průběhu
debat s dalším bývalým francouzským premiérem Alainem Juppém dva dny
před druhým kolem prezidentských primárních voleb pravice a centristů.

„V mezinárodní politice bude usilovat o to, aby hájila Francie vlastní
zájmy. Nebude nesporně v zájmu měnit alianci, není třeba to představovat
karikaturně. Jsme partnery USA a sdílíme jejich fundamentální hodnoty,
které naopak nesdílíme s Ruskem. A jsme také spojenci USA v oblasti
bezpečnosti, což nikdo nezpochybňuje", dodal.

Francois Fillon zastával úřad ministerského předsedy v letech 2007 až 2012
za prezidentství Nicolase Sarkozyho.

Fillon nejednou vyzýval k přešetření smluv EU s tím, aby byla zajištěna
větší ekonomická integrace účastnických zemí a posílena eurozóna. Po
odstoupení z funkce premiéra říkal o nutnosti spolupráce s Moskvou.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Americký generál spatřil v britském referendu o EU hrozbu pro NATO

Referendum o vystoupení Velké Británie z Evropské unie ohrozí celý
obranný systém NATO v Evropě. Prohlásil to velitel pozemních sil USA v
Evropě generálporučík Frederick Ben Hodges, informuje The Daily Telegraph.

Generál poznamenal, že výsledky referenda mají strategický význam.

„Všechny události podkopávající účinnost Aliance nás tak nebo jinak
ovlivňují. Začne-li se EU bořit, nedokážeme tomu pomoci. Místo toho dojde
k „dominovému efektu," který pocítí na sobě NATO", řekl Hodges.

Podle generála, nahrává britské referendum Moskvě, která provádí
agresivní politiku na Ukrajině a v Sýrii.

„Rusko vyprovokovalo migrační krizi v Evropě tím, že přinutilo
desetitisíce lidí prchat do zemí EU. Musíme projevit solidaritu před
tváří ruské agrese, ale v případě, že Británie rozhodne vystoupit z EU,
bude naše jednota ohrožena", řekl Hodges. Velitele pozemních sil USA v
Evropě neuklidnila ani četná ujištění britských politiků, že Londýn
nehodlá omezit svoji účast v Severoatlantické alianci.

Plebiscit o členství Velké Británie v EU se má konat 23. června.
Referendum má jen jednu otázku: Má Spojené království zůstat členem
Evropské unie?

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
„Stavba století“: aktuální záběry z místa výstavby Krymského mostu.
Video

V Kerčském průlivu pokračuje budování mostu, který se stane nejdelším v
Rusku.

Včera v Rusku spustili hlasování, ve kterém se rozhodné, jaké jméno most
dostane. Účastníci hlasování mohou nabídnout svou vlastní variantu nebo
vybrat jednu z nejpopulárnějších — Krymský, Kerčenský, Tuzlinský, Most
Družby (Přátelství), Vossojediněnija (Znovupřipojení).

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Je to vzpoura proti hlouposti lidí typu těch z ČT, udeřil po vítězství
Trumpa profesor Krejčí. Budou se prý dít věci

ROZHOVOR „Vzpoura lidí proti korektnosti. Otrávenost z washingtonských elit
je obrovská.“ Politolog profesor Oskar Krejčí vysvětluje, proč
Američané nechtějí Hillary Clintonovou profláknutou Wall Streetem: „Se
západním voličem se něco děje a podle mého názoru je to vzpoura proti
liberální korektnosti a hlouposti médií jako je Česká televize.“ Volba
Donalda Trumpa americkým prezidentem podle Krejčího rozkolísá establishment
i v Evropě. „Když se mění pán, vazal znejistí. S tím nic nenaděláme,“
podotýká profesor.

Trump prezidentem USA. Co se dá teď očekávat?

Donald Trump je z hlediska mezinárodněpolitického komunikativní. Chce
řešit věci jednáním, neexistují pro něj tabu. Když se podíváte do
programu republikánské strany, je v podstatě neokonzervativní. Je tam
například formulace ‚Rusko se vrátilo k válkychtivosti‘. Rozpor je.
Víme, že zvolení Trumpa znamená změnu, ale nevíme jakou. Zároveň víme,
že Spojené státy změnu potřebují a svět taky.

Byla přepsána volební mapa a závěr sčítání byl velmi dramatický,
předpokládalo se, že jasno bude daleko dřív a výsledek byl pro mnohé
překvapením…

Důvod, proč jsou lidé překvapení, je v tom, že volební průzkumy říkaly
něco jiného. Tohle je základní problém současného Západu. Agentury
nejsou špatné, ale voliči se začali chovat tak, že agentury to nejsou
schopné zachytit, což bylo jasné už před těmito volbami. Když jsme se
dívali na průzkumy v primárkách, Clintonová dostala vždycky méně hlasů,
než jí slíbili voliči ve výzkumech. Důvody jsou jen dva. A to, že
přicházejí k volbám skupiny, které agentury nezachytí, tedy populistické
skupiny, a druhá věc, je to vzpoura proti korektnosti. Značná část lidí
se chová jako politici. Něco jiného říkají a něco jiného dělají. Ve
výzkumech řeknou Clintonová, protože všechna média říkají, že
Clintonová je správná, ale je to v rozporu s jejich životní zkušeností a
sociálním instinktem. Volí jinak. Stejné to bylo při brexitu. Média
říkala: „Nesmíme odejít“ a lidé hlasovali pro odchod.

Se západním voličem se něco děje – a podle mého názoru je to vzpoura
proti liberální korektnosti a hlouposti médií jako je Česká televize.
Znovu opakuji, je to rozpor s jejich životní zkušeností a sociálním
instinktem. To je jediné možné vysvětlení, které mě napadá. Ještě
hraje roli jedna věc. Nálada americké veřejnosti už začala být patrná na
tom, že tři ze čtyř kandidátů na prezidenta byli anti-establishmentoví,
jen Clintonová byla establishment. Nálada v Americe je téměř jednoznačná.
Třeba se jim nelíbí Trump, ale nechtějí Clintonovou, která je
profláknutá Wall Streem.

I to je tedy důvodem, proč Clintonovou nakonec přetlačil Donald Trump i v
ostře sledované Floridě, díky níž si připsal důležitých 29 hlasů
volitelů?

Funguje to téměř všude. Otrávenost lidí z washingtonských elit je
obrovská. I zklamání z Obamy se do všeho promítá. Že se Obama tak
zásadně postavil za Clintonovou, jí evidentně nepomohlo a je to viditelné
na první pohled. Obama je slabý prezident, kdyby se za ni postavil silný
prezident, tak by jí pomohl.

Myslíte si, že vyšetřování FBI soukromých e-mailů Clintonové zahrálo
roli, nebo tato aféra na poslední chvíli už neovlivnila voliče v
rozhodování?

Měla větší vliv, než jsem si původně myslel. V závěrečné fázi ale
říkali, že šlo o speciální počítačové centrum, které sbíralo peníze
na kampaň a zničili vše před příchodem FBI, pak by šlo o federální
zločin. Mluvilo se o šesti stech tisících e-mailech, nemohl to dělat
jedinec, ale tým. Když říkám já ‚pravděpodobně‘, tak si lidé
řeknou, že za tím je něco špinavého a je to normální reakce při
skandálech. Já jsem skeptik s chladnou hlavou, ale většina lidí, kteří
jdou k volbám, vše prožívají. Clintonová na sobě měla skandály. Když
Wall Street chtěl svého kandidáta, neměl to být někdo takto prvoplánový.

V Bruselu evidentně nemají velkou radost…

Zatřáslo se veškerým establishmentem. Když se mění pán, vazal znejistí.
S tím nic nenaděláme. Česká televize brečí od rána. Ale musíme mít
nějakou důstojnost.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Evropská unie prosí banky, aby se neúčastnily umísťování eurobondů RF

Brusel vyzval evropské banky, aby „se držely dál“ od ruských
euroobligací, píše Financial Times.

Ačkoliv sankce EU nezakazují vykupovat ruský státní dluh, zástupci
Evropské unie se obávají, že prostředky, které Rusko získá následkem
umísťování eurobondů, mohou být použity „k jinému účelu". V tomto
směru se jejich pozice shoduje s názorem, vysloveným Washingtonem, píší
noviny Financial Times.

Jestliže banky vezmou upozornění Bruselu vážně, pak se podle mínění
listu bude možná Rusko muset vzdát svého prvního vstupu na kapitálové
trhy od chvíle, kdy k němu byl připojen Krym.

„Zúžení prostoru ekonomické spolupráce kvůli politickému nátlaku se
dá jen stěží pochopit z hlediska zdravého rozumu a logiky", řekl tiskový
mluvčí ruského prezidenta Dmitrij Peskov.

Když komentoval zprávy médií, řekl, že ohledně takových doporučení „je
možné vyslovit pouze politování".

O plánech Moskvy vydat státní obligace v částce tři miliardy dolarů se
splatností deset let se informovalo koncem února.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Organizátoři leteckého salonu v Británii vysvětlili zákaz účasti ruské
vojenské techniky

Organizátoři leteckého salonu Farnborough vysvětlili, že zákaz účasti
ruské vojenské techniky je spojen s nařízením vládní organizace na
kontrolu exportu (ECO).

„Na mezinárodním leteckém salonu Farnborough my sledujeme nařízením
britské vládní organizace na kontrolu exportu (patří do Ministerstva
obchodu a inovací — red.) v tom, co se týče embarga EU na import zbraní a
vojenské techniky z Ruska a do Ruska," citují RIA Novosti zástupce
organizátora salonu.

Ve federální službě pro vojenskotechnickou spolupráci dříve prohlásili,
že organizátoři velkého britského leteckého salonu ve Farnborough
zakázali Rusku vystavit v roce 2018 vojenskou produkci.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
FIFA stáhne z prodeje trička s vyobrazením mapy Ruska bez Krymu

Mezinárodní fotbalová federace stáhne z prodeje v oficiálním online
obchodě trička věnovaná mistrovství světa roku 2018 s vyobrazením mapy
Ruska bez Krymu, informuje tisková služba FIFA.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Kyjev našel „ruskou stopu“ ve všech posledních teroristických činech v
Evropě

Tajemník ukrajinské Rady národní bezpečnosti Oleksandr Turčynov spojil
teroristické činy v Bruselu a také v Paříži a Turecku s „hybridní
válkou“ Ruska, píše Korrespondent.net.

Podle jeho slov má „krvavý teror" na východě Ukrajiny i tyto teroristické
činy jedny a tytéž režiséry. Upřesnil, že má na mysli Rusko, které
obvinil ze „záměrného likvidování civilní infrastruktury v Sýrii".
Podle jeho názoru se počet migrantů mířících do Evropy zvýšil právě
kvůli tomu.

Šéf Rady národní bezpečnosti a obrany už stejně jako jiní zástupci
Ukrajiny a Západu nejednou obviňoval Rusko z toho, že se zapojuje do
bojových akcí na východě Ukrajiny. Moskva podobná obvinění vždycky
odmítala.

22. března ráno došlo v Bruselu k sérii teroristických činů. Odpovědnost
za ně převzala skupina Islámský stát (V Rusku a dalších zemích
zakázaná).

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Clintonová obvinila Trumpa z povzbuzování ruských hackerů

Bývalá uchazečka o prezidentský post v USA a exministryně zahraničí
Hillary Clintonová obvinila Donalda Trumpa z povzbuzování ruských hackerů k
pátrání po kompromitujících materiálech proti ní. Prohlásila to v éteru
pořadu Hugh Hewitt Show.

Moderátor položil Clintonové otázku o skandálu, který vypukl v roce 2015.
Tenkrát vyšlo najevo, že používala osobní elektronickou poštu pro
služební korespondenci, když byla ministryní zahraničí.

Podle jejího názoru nejsou žádné pochybnosti ohledně toho, že když byla
ministryní zahraničí, byly vládní servery USA ohroženy. Důkazy toho, že
její osobní server byl také ohrožen, nebyly nikdy zjištěny, poznamenala.

Clintonová prohlásila, že USA byly vystaveny kybernetickým útokům také ze
strany jiných zemí, Číny, Íránu, KLDR, avšak Rusko sáhlo na americkou
demokracii.

„Právě Rusko rozhodlo zaútočit na samotné srdce naší demokracie a pak,
s pomocí odcizení elektronické korespondence a prolomení našeho systému
registrace voličů a volebního systému, přeměnilo informace ve zbraň. A
nebudeme-li to brát vážně, budou to určitě dělat dál. Je to stálá
hrozba," řekla bývalá ministryně.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
MI6 tajně shromažďuje údaje o údajných Putinových „zločinech“

Tajná zpravodajská služba MI6 a Scotland Yard shromažďují informace o
údajných ruských leteckých útocích proti civilním cílům v Sýrii,
píše Daily Mail.

Na první pohled se jedná o protiputinovský propagandistický tah.

Podle publikace, data z „tajné" dokumentace mohou sloužit jako podklad pro
obvinění Vladimira Putina z válečných zločinů a zřízení
mezinárodního tribunálu.

Jak deník uvedl, detektivové Scotland Yard jsou již v Libanonu.Jejich úkolem
je sledovat činnost ruských letadel v sousední Sýrii (Zvláštní je, že se
Spojené království rozhodlo využít domácí policii – Scotland Yard –
pro vyšetřování dění v cizí zemi, navíc tak podivně, že nikoliv
přímo v Sýrii, ale u sousedního státu – pozn. red.).

Aktivisté za lidská práva Amnesty International tvrdí, že Rusko útočí na
nemocnice v oblastech držených rebely ve snaze zastrašit místní
obyvatelstvo a přinutit jej k podpoře prezidenta Asada. Ve městě Aleppo „kde
působí oblíbená Svobodná syrská armáda, bylo loni od září
bombardováno 8 nemocnic," napsal britský deník.

Jak poznamenaly noviny, v posledním měsíci britský ministr zahraničí
Philip Hammond varoval Moskvu, že „bombardování nemocnic se rovná
válečným zločinům". Následně zdroje v britském ministerstvu zahraničí
potvrdily Daily Mail, že Londýn „pečlivě studuje" situaci v Sýrii. Moskva
opakovaně popírá, že by jejich letadla zasáhla lékařská zařízení,
která jsou chráněna mezinárodním právem. Trvá na tom, že bombarduje
pouze teroristy. Vlivný výbor amerického Kongresu rovněž hlasoval pro
vytvoření vojenského tribunálu pro Sýrii.

Očekává se, uvedly Daily Mail, že američtí diplomaté budou hledat podporu
pro tuto iniciativu v OSN.

Američané věděli, že v Kunduzu bombardují nemocnici!

Západ již delší dobu tvrdí, že Rusko zasahuje civilisty. Avšak dosud
nepřinesl přesvědčivé důkazy. Skutečností ale je, že americké letectvo
bombardovalo nemocnici Lékařů bez hranic v Afghánistánu, k čemuž se
následně přiznalo, a za což se prezident Barack Obama pokusil lékařům
omluvit.

Zarážející na informaci Daily Mail je jen nynější, momentální „citlivost“
britského tisku k tzv. kolaterálním škodám (termín, který zavedla
americká vojenská propaganda – pozn.) války v Sýrii. Vyprovokování a
zásobování zbraněmi syrských povstalců včetně islámských fanatickcýh
„uřezávačů hlav“, který v stál už v této zemi přes 250 tisíc
životů, ho nechává chladnými. Stejně tak jako k milionům mrtvých po
invazi do Iráku zejména amerických a britských sil. O desetitisících
mrtvých civilistech v Afghánistánu nemluvě.

Obecně lze na myšlenku zřízení mezinárodního tribunálu pro válečné
zločiny přistoupit. A vůbec není třeba hájit Rusko. Potom by ale v
prvních řadách masových zločinců museli stát především George Bush
mladší, Hillary Clintonová, Bill Clinton, Barack Obama, a za nimi by se potom
mohl ostudně a závistivě krčit Vladimir Putin.

Bez vyšetření všech zločinů, kterých se dopustily armády USA a Velké
Británie a jejich spojenců v jimi rozpoutaných válkách v 21. století, lze
konstatovat, že nynější britský pokus jen jednostranným propagandistickým
tahem.

Zdroj: prvnizpravy.parlamentnilisty.cz

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Ladislav Větvička: Z Hermana je ukecaný tlučhuba bojující za medajlu pro
stryka, pravdoláskaři ze sebe udělali idioty u Krause. Bez násilí Majdan
nejde. Kocáb, Halík, Pithart, Ruml, Fischerová, Ombucmáňa…

ROZHOVOR Svérázný moravskoslezský komentátor a bloger roku Ladislav
Větvička vzbudil v nedávné minulosti rozruch na PL.cz svými názory na
kauzu Brady a na aktivity pražské kavárny celkově. Stalo se tak ještě
před velkou demonstrací na Staroměstském náměstí, proto nyní
ParlamentníListy.cz Větvičku oslovily, aby zhodnotil vyvrcholení vzpoury
pražských elit. A je to opět mimořádně zajímavé.

Vy jste minulý týden naznačoval, že politici, kteří chystají oslavu 28.
října na Staroměstském náměstí, chystají „Majdan“. Jak uspěli?
Náměstí bylo plné, proslovy plamenné...

Uspěli velice dobře. Každý Majdan se rozjíždí pomalu, testují se reakce
lidí, loajalita médií, naladění veřejnosti… Byl jsem před válkou v
Sýrii, v době, kdy v celé zemi byl klid a mír. Ta země byla zvláštní,
prošpikovaná policajty uniformovanými, i policajty tajnými. Když začaly
nepokoje a najednou se objevily zbraně, kterými kdosi střílel ze střech do
demonstrujících i do policie, bylo jasné, že se jedná o akci plánovanou
zvenčí. Režim by sám sebe chtěl asi těžko svrhnout.

Pak jsem v prosinci roku 2013 byl pracovně v Kyjevě, shodou okolností v
týdnu, kdy bylo náměstí – Majdan – násilně zabráno demonstranty. Měl
jsem možnost vidět celý proces „zevnitř“, na vlastní oči, bez
propagandy České televize. Sledoval jsem střechy okolních domů, jestli se
tam také neobjeví maskovaní chlapci jako v Damašku. Objevili se o pár
týdnů později, kdy už jsem naštěstí byl jinde.

My máme klidnější mentalitu než Syřané nebo Ukrajinci, u nás to nemusí
dojít až k maskovaným chlapcům na střechách. Kdysi nám k účasti na
statisícových demonstracích stačila fáma o mrtvém studentovi. To už nám
dnes stačit nebude, ale obecně řečeno, test Majdanu u nás proběhl dobře,
nesmyslná zápletka přivedla několik tisíc lidí na náměstí... Teď je
otázka, jaký scénář mají kluci pro následující dny, jestli jim jde „jen“
o pokračující diskreditaci úřadu prezidenta, nebo jestli už je na čase
provést další kroky. Nakonec se nám kvůli celé věci rozhádala vláda:
Zaorálek se zlobí, že Herman porušil slib a sešel se s dalajlámou
veřejně. Herman v zásadě popírá, že by takový slib dal. Do toho se
zhroutily preference ČSSD, která se propadla až pod komunisty. Nutno říct,
že průzkum byl konán ještě před rozruchem nad „metály“. V jaké
pozici je teď Sobotka? Co má chudák premiér teď dělat? Poprosit o pomoc
Zemana, který ho nesnáší?

Jaký chudák premiér? Je to přece PREMIÉR! Hlava výkonné moci! Už dávno
měl vyhodit toho, kdo podrazil jeho vládu. Šéf vlády nemůže tolerovat
Jidáše ve vlastních řadách. Ministr není žádná samostatná jednotka, je
členem vlády. Pokud nesouhlasí s politikou vlády, nemá tam co dělat. Že
se v soukromí sejde s kýmkoliv, to je jeho věc, ať už je to skinhead v
županu nebo sudetoněmecký ordner s bílou fusaklí. Ale jako člen vlády má
své povinnosti.

Není u nás mnoho lidí, kteří by Zemana milovali. Na to udělal příliš
mnoho chyb, kterými snížil vážnost úřadu prezidenta. Zeman má ale
podporu ne proto, že by lid miloval jeho dvojitou bradu a gulášový pupek.
Zeman má podporu proto, že ve svých názorech vyjadřuje podobné hodnoty,
které zastávají lidé, kteří se živí prací a kteří nejsou napojeni na
multikulturně marxistické spolky, parazitující na nejrůznějších
rozpočtech. A těchto lidí je pořád v tomto státě většina – proto má
Zeman podporu a proto se multikulturně marxistické spolky budou snažit o
dodávku co možná největšího počtu imigrantů. Všimněte si, že se už
snaží o to, aby imigranti okamžitě získali volební právo, protože
imigrant bude vždycky volit toho, kdo jim slíbí vyšší dávky placené z
práce místního lidu. O Hermanovi, Bradym a Gazdíkovi jsem v hospodách
neslyšel ani slovo. Je to asi tím, že o klaunech se lidé v hospodách moc
nebaví. Lidé se trochu posměšně ptají, kam se ztratil Miroslav Kalousek.
Na Staromáku nebyl, údery Zemanovi rozdávali poslední dobou hlavně Herman a
Gazdík, TOP 09 byla dokonce i méně v médiích. Znamená to něco zásadního?

Mira Kalousek není žádný pitomec, myslete si o něm cokoliv, ale ten chlop
to má politicky promyšlené. On prostě ze sebe nechtěl udělat vola, jako se
to povedlo všem, kteří proti prezidentovi v posledních dvou týdnech
nastoupili. Z Hermana je ukecaný tlučhuba bojující za medajlu pro stryka,
pravdoláskaři ze sebe udělali idioty u Krause, z intelektuálně-umělecké
fronty je zase banda zaprodanců, premiér vypadá jak mamlas neschopný
zvládat vlastní ministry a z pražské primátorky je bazilišek
předávající stejný klíč města Prahy strýčkovi Bradymu i papalášovi z
Číny. Nebojte se, Mirkův čas ještě přijde.

Po sociálních sítích kolují takové divné teorie: Že celá „akce Brady“
byla dopředu naplánovaná, že to platí George Soros, že jde o tlak
Američanů na to, aby oni mohli dostavět Temelín... Zbláznili se ti lidé,
co to píší, nebo mohou mít pravdu?

Nezbláznili se. Je vidět, že přes masivní propagandu jsme nezapomněli
umění číst mezi řádky. Protestující studenti přinesli na Hrad plastiku,
kde je Zeman znázorněn jako lejno. Je to v pořádku, nebo je to moc?

Je to naprosto v pořádku. Od toho máme svobodu slova, svobodu
shromažďování a svobodu vyjadřovat svůj názor. Kdo leze do politiky a
chce peníze z mojí kapsy, musí počítat s tím, že se ho zeptám, co za ty
peníze udělal. Politici mají naše peníze a pomocí médií nám něco
sdělují. My média nemáme, proto s politiky zpětně komunikujeme pomocí
malování tykadel, ručně psaných plakátů, vystrčených holých zadků a
lejn v nadživotní velikosti. Až se tyto lidové aktivity budou kriminalizovat,
bude zle… jejda, ono už se vlastně kriminalizuje, že?

A co je důležitější: Co se bude dít dál? Blíží se 17. listopad.
Čekáte masové demonstrace? A mohlo by se dle vás stát, že někomu „rupnou
nervy“ a na ulice a náměstí se nám nastěhuje násilí? Ať už ze strany
příznivců, nebo odpůrců prezidenta?

Jak je vidět z předchozích Majdanů, bez násilí to nejde. Neznáme přesné
plány multikulturních marxistů, ale i oni sami vidí, že jejich aktivity
jsou jen terčem posměchu. Nepovedená Krausova politická taškařice,
srandovní Kroměřížské výzvy a smích ze strany veřejnosti je musí
neuvěřitelně vytáčet. Pokud je v jejich plánu dostat lidi do ulic, pak
musí přijít s násilím. Operace pod falešnou vlajkou je metoda, kterou už
mají Majdanisti ověřenou z různých zemí. Jediné štěstí je, že v
naší republice máme zázračného policistu, muže s koženou bundou, který
zatím dokázal všechny násilné operace pacifikovat. Bojím se, co se stane,
až jednou bude na dovolené…

Závěrem: Kdybyste mohl lidem v naší zemi po všech těch vypjatých dnech
něco vzkázat či je o něco požádat, co by to bylo?

V jakých vypjatých dnech? Normální lidé žádné vypjaté dny nemají.
Musí chodit do roboty, aby uživili sebe, starou, děcka, hypotéku a auto.
Přestože to vypadá, že jsme před velkým ekonomickým celosvětovým
průserem, jsme dnes v Česku v té nejlepší etapě ekonomického cyklu.
Vypjaté dny tady vytváří propaganda a demagogie České televize, médií a
multikulturně marxistické elity – ti tu furt dokola obemílají svou
písničku a salámovou metodou nám kradou jednu svobodu za druhou. Jedná se
pořád o ty samé politicky-nepolitické klauny, placené z našich peněz –
Kocáb, Halík, Pithart, Ruml, Fischerová na straně jedné, Ombucmáňa na
straně druhé, a spřátelené politické multikulturní gangy na straně
třetí.

A co bych naší zemi přál? Třeba aby byl konečně přijat zákon, jaký
mají USA i Rusko o označování lidí, kteří jsou placeni z peněz ze
zahraničí, nebo z veřejných peněz a o povinném používání těchto
označení v médiích. Pak by zprávy v tisku mohly vypadat třeba takto: „Daniel
Herman (agent cizí mocnosti) se setkal s premiérem Sobotkou (celý život
placeným z daní pracujících lidí) a Jakubem Jandou (agentem cizí mocnosti)
a společně diskutovali o protilidové činnosti Ombucmáni (placené z peněz
pracujícího lidu). Premiér Sobotka (celý život placený z daní
pracujících) s okamžitou platností razantně…“

Sami vidíte, že systém by se velice zprůhlednil. A právě proto žádný
takový zákon přijat nebude…

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Koněv nás nejdřív osvobodil, pak okupoval. Kolář junior, starosta Prahy 6,
nám poskytl výklad o sovětském maršálovi, jehož sochu chtějí někteří
odstranit

ROZHOVOR Před vchodem do jeho kanceláře na radnici Prahy 6 najdeme snímky
všech českých polistopadových prezidentů. Václav Havel defiluje jako
indián, Václav Klaus při oblíbeném sportu. K vidění je i první prezident
československého státu T. G. Masaryk na koni. Jen ta současná hlava státu,
Miloš Zeman, leží nedůstojně rozvalena ve člunku na vodní hladině. „Ta
fotka je notoricky známá,“ klidně si ji vyfoťte, pobízí starosta šesté
pražské části Ondřej Kolář, syn známého diplomata Petra Koláře.
ParlamentníListy.cz s ním hovořily o tom, proč se angažuje ve věci revize
sochy maršála Rudé armády Ivana Stěpanoviče Koněva na náměstí
Interbrigády v Dejvicích.

Jak celá ta iniciativa kolem sochy maršála Koněva vznikla? Ono to vypadá,
jako by snad Praha 6 neměla k řešení nic závažnějšího?

Začnu zeširoka. V letech 2009 a 2010 začaly probíhat diskuze, že by se
nějak mělo upravit náměstí Interbrigády. Ty úvahy počítaly i s tím,
že by se tam udělaly podzemní garáže. Už tehdy se o tom mluvilo s ruskou
ambasádou. Ruské straně to nevadilo. Jediný požadavek z jejich strany byl,
aby tam zůstalo nějaké prostranství na kladení věnců. Debaty potom
postupně utichly a rekonstrukce prostoru se nekonala.

Koněv se do našeho hledáčku dostal až tehdy, kdy mu někdo namaloval
růžové kalhoty. Koněv se opravil na náklady samosprávy, pod níž pomník
nyní spadá. V dubnu 2015 přišli na zastupitelstvo lidé sdruženi v
konzervativním klubu, většinou bývalí politici. Ti vznesli požadavek,
abychom pomník odstranili. My jsme to nijak zvlášť nekomentovali. Na
příštím zastupitelstvu ale vznikla bouře ve stylu, co jsme to za prevíty,
když chceme pomník odstranit, což jsme ale nikdy nechtěli. Tak jsme
deklarovali, že odstraňovat sochy v dnešní době je už trochu pozdě, a
vyplynulo z toho, že bychom na ten podstavec umístili tři cedule – v
češtině, angličtině a v ruštině, na nichž bude napsáno, kdo byl
maršál Koněv doopravdy, aby se vyjasnili určité nejasnosti. Nápisy
konzultujeme s odborníky z Vojenského historického ústavu i Ministerstva
obrany. Ta původní cedulka by tam zůstala, ale vedle ní by se objevily
cedule, které by ukázaly, že na té původní je jistá historická
nepřesnost.

Mě by zajímalo, co s tou věcí má společného ruská ambasáda?

To by mě zajímalo také. Ruská ambasáda se odvolává na bilaterální
smlouvu, kterou má uzavřenou s Českou republikou ohledně válečných
pomníků a hrobů a nová úprava, kterou navrhujeme, se Rusům nelíbí.
Koněvova socha ale není válečný hrob ani pomník. Je to pomník
konkrétního sovětského vojevůdce, který byl postaven v roce 1980, v době
vrcholící normalizace. Na tento objekt se ta smlouva nevztahuje ani náhodou.
Socha je v majetku obce, obec se o ni stará na vlastní náklady. Obec má
právo říkat, co s tím pomníkem bude nebo ne. My Rusy férově informujeme o
tom, co tam budeme dělat. Je to socha ruského maršála. Ta jejich snaha
zamezit, aby si samospráva vykonávala věci na svém území, mi přijde
absurdní.

Vy to vnímáte jako nějaký zásah do výkonu samosprávy?

Jednoznačně, ruská ambasáda tu není od toho, aby určovala samosprávám,
co mají dělat. Rusům se samozřejmě nelíbí, že by na těch nápisech
mělo být, že Koněv třeba i zpravodajsky připravil invazi do
Československa v roce 1968. On to ale udělal jako jednu ze zásadních věcí.
Když to tam nebude, tak budeme zase jen omílat tu historickou nepravdu, která
tam je, a sice, že zachránil Prahu před zničením.

Prahu před zničením při vší úctě zachránil generál Kutlvašr, a ne
maršál Koněv. To byl velitel Pražského povstání, který podepsal
kapitulaci německých vojsk a Wehrmacht následně odešel. To, že tu zůstaly
oddíly SS, které byly ochotny bojovat nehledě na cokoliv, je jiná věc. A
přitom generál Kutlvašr, který měl tuto zásluhu, byl posléze
komunistickým režimem perzekvován. Tady během normalizace bez jakéhokoliv
uzardění jela velmi sofistikovaná propaganda, která měla účelně
potlačit význam Pražského povstání a naopak vyzdvihnout roli Rudé armády.
Co se ale týče těch cedulek, tak Rusům se prostě nelíbí to, že my na
těch cedulkách uvedeme, že oni od roku 1968 okupovali Československo, a to
je to, proč proti tomu bojují. Já nechci nijak zlehčovat podíl Rusů na
osvobození Československa, ale co se týče Prahy, přijeli v podstatě do
již osvobozeného města.

Pomníky rudoarmějcům najdeme i v zahraničí. Proč vadí v Dejvicích, a v
Berlíně ne?

V Berlíně najdeme pomník Rudé armády, ve Vídni najdeme rovněž pomník
Rudé armády. V případě sochy maršála Koněva je ale ta armáda
personifikována v člověku, který Československo osvobodil, tedy jeho část,
ale v roce 1968 jej okupoval. A my říkáme, dobře my tady toho člověka
necháme, ale chceme, aby všichni věděli, že on nás kromě toho osvobození
i okupoval.

Vy tu sochu vnímáte jako normalizační propagandu?

Já to tak chápu. Já nechci nijak zpochybňovat význam a zásluhy Rudé
armády, ale na tom pomníku je značná historická nepřesnost. My ji jenom
chceme uvést na pravou míru. Rusko ale vnímá velmi negativně jakýkoliv
zásah do oblasti, kterou považuje za svou sféru vlivu. My nejsme jediní,
kteří mají problém s komunistickými pomníky odkazující na společnou
historii s Ruskem. Já říkám my Koněva neodstraňujeme ani ho
nedehonestujeme. My jenom uvádíme fakta, která jsou ověřená. Stačí,
když si otevřete ruskou wikipedii, a tam je to všechno napsané. Tak proč se
najednou vztekají, že to tam chceme dát my, když to tam sami mají?

Do jaké míry je to ideologické rozhodnutí? K odstraňování soch z doby
konfederace dochází v posledních měsících například i v USA…

Co se týče toho odstraňování, tak svým způsobem to ideologické
rozhodnutí je. A proto já říkám, že do případu Koněvovy sochy tu
ideologii pouštět nechci. Maršál Koněv je součástí naší historie, ale
jestli máme možnost zmínit, že onen voják je součástí naší historie,
nejen té pozitivní, i té negativní, pak nevidím důvod, proč bychom to tam
dát nemohli a neměli.

Ohledně odstraňování soch v USA, je nutné na to hledět v kontextu toho, co
se tam v minulosti stalo, že jsou to relikty a odkazy z doby Občanské války.
Je to nějaký vnitřní konflikt v rámci Spojených států, se kterým se
vyrovnávají do dneška.

V Česku se sochy odstraňovaly například za první republiky. Zmínil bych
sochu maršálka Radeckého z Malé Strany…

Tak Radecký se odstraňoval v návalu nějaké prvorepublikové euforie.
Nakonec se dle mého historicky ukázalo, že se ani odstraňovat nemusel. Jak
říkám, jestli se Koněvova socha odstraňovat měla, tak se to mělo stát v
90. letech, kdy ta nálada na to byla. Dnes by to ale jen zbytečně vyvolávalo
vášně, polarizovalo společnost. Praha 6 má hodně důležitějších
problémů než řešení jedné sochy jednoho maršála. Už tím, že se o tu
sochu staráme, vyjadřujeme Koněvovi úctu. Tím vůbec neříkám, zda si ji
zaslouží, o tom se vůbec nechci bavit. Ale dle mého vyjadřujeme i úctu
Rudé armádě, která si ji bezpochyby za svou kolosální oběť na
bojištích druhé války zaslouží, a Rusku za to, že nám pomohlo se zbavit
nacistické okupace. To ale není podstata celé této pseudokauzy – hlavní
sdělení příběhu „sochy maršála Koněva“ je to, že komunisté mají
privilegovaný přístup k ruským diplomatům a vědí o všem dřív než
česká diplomacie.

TAKTO BY MĚL PODSTAVEC U KONĚVOVY SOCHY VYPADAT PO PLÁNOVANÉ REVIZI:

Je to pár let, co ve vaší městské části zbourali architekty ceněný
hotel Praha. To je nějaký trend v Česku revidovat připomínky na období
socialismu či normalizace?

No tak v architektuře do toho samozřejmě vstupuje i nějaké estetické
cítění, urbanismus a tak. Hotel Praha není jediný případ. Dneska jsou ale
trendy v architektuře trochu jiné a i lidem se estetický pohled trochu mění.
Dnešní architektura je střídmější než taková opravdu brutalistní, jako
byl příklad hotelu Praha. Ale ten případ je jednoduchý, koupil ho soukromý
vlastník, který chtěl pozemek využít pro stavbu rodinných domů pro sebe a
své děti a ve spodní části chtěl mít soukromé gymnázium. To gymnázium
tam mít nebude, ale jestli někdy bude chtít stavět domy pro svou rodinu, já
nevím.

Takže ve výsledku hotel zmizel a je tam prázdné místo. To je výsledek akce…

Troufám si říct, že z pohledu obyvatel Hanspaulky se těm vilám, které
stály za hotelem Praha, teď otevřel nádherný výhled na kus Prahy.

Všiml jsem si, že máte v kanceláři fotografie prezidentů celkem
standardní, a pak tam máte současného Miloše Zemana ve člunu. Jak Zemanovo
prezidentování hodnotíte?

Mně Zemanova politika nevyhovuje. Současný prezident dle mého rozděluje
společnost na dva nesmiřitelné tábory: obdivovatele Miloše Zemana a naopak
lidi, kteří ho nemají rádi. Prezident není člověk, který by měl
diktovat, jak se má stát, média, společnost chovat. Prezident by neměl
nikomu vnucovat své názory a kreativní výklad Ústavy v podání Miloše
Zemana je skandální. To si prezident republiky nemůže dovolit, prezident má
být lidem pozitivním příkladem – přeci jen je u nás jistá tradice
vnímat prezidenta jako „tatíčka“.

Stejně tak se mi ani nelíbí směr, kterým se za Miloše Zemana stočila
zahraniční politika České republiky. Naše zahraniční politika měla
výrazné téma lidských práv a v této oblasti jsme patřili mezi světovou
špičku. Teď, když jsme se od toho odklonili, tak nás svět vnímá jen jako
jednu z dalších malých a nevýrazných zemí. Ono stačí si připomenout, co
prezident Miloš Zeman uvedl po svém návratu z Číny, kdy řekl, že tam
nejezdil poučovat o lidských právech, ale naopak se učit, jak stabilizovat
společnost. Toto přeci nesmí říct prezident demokratické země, ve které
funguje reálná dělba moci a existuje cosi jako vláda práva, po návratu z
návštěvy totalitního režimu vlády jedné strany.

Komunisté jsou ostře proti změně ohledně sochy. Obviňují vás ze snahy se
zviditelnit. Plánujete vstup do vyšších pater politiky?

Zatím ne. Práce na Praze 6 mne zaměstnává, ohromně mne baví a myslím,
že není důvod od ní odcházet.

Syn významného českého diplomata Petra Koláče V mládí žil v Norsku,
Švédsku a Irsku. Vystudoval mediální studia na Fakultě sociálních věd
Univerzity Karlovy v Praze a práva na Západočeské univerzitě v Plzni.

V roce 2011 se stal tajemníkem předsedy TOP 09 a tehdejšího ministra
zahraničí Karla Schwarzenberga. O dva roky později se stal předsedou
místní organizace TOP 09 na Praze 6. V roce 2014 byl zvolen starostou šesté
městské části v Praze.

V roce 2016 se ostře ohradil proti návštěvě čínského prezidenta v Praze.
Letos v dubnu proslul kauzou, kdy mu radnice Prahy 6 z veřejných prostředků
zaplatila článek v pánském časopise Playboy za 50 tisíc. Kolář
následně městské části uhradil peníze ze svého. Podle svých slov o tom,
že je článek zaplacený, nic nevěděl. Úředník, který měl sjednání
článku na starost, přišel o místo.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Lavrov: WADA musí vysvětlit, proč se z meldonia stal doping

Moskva očekává od WADA profesionální vysvětlení v souvislosti s tím, že
meldonium bylo zařazeno do seznamu přípravků, které sportovci užívat
nesmějí, prohlásil ruský ministr zahraničních věcí Sergej Lavrov.

„Myslím si, že na profesionální otázky musí následovat profesionální
vysvětlení. Možná, že vedení WADA mělo pádné důvody k tomu, které
ovšem ani my, ani vědecké společenství, ani expertní společenství
neznáme", řekl ruský ministr v interview pro televizní stanici Ren-TV.

„Třeba nemělo tohle meldonium štěstí proto, že vzniklo sice v Lotyšsku,
ovšem za sovětského zřízení? Kdyby se tak stalo po tom, co se Lotyšsko
stalo součástí tak zvaného „civilizovaného" světa, pak by samozřejmě
meldonium potkal jiný osud. Nevím. Nechtěl bych být jízlivý, chtěl bych
naprosto vážně podotknout: ty profesionální posudky, které mají
ospravedlnit tento krok WADA, se nesetkávají s žádným ohlasem u vedení
samotné antidopingové agentury WADA", dodal ruský ministr.

Ve čtvrtek bylo oznámeno, že kvůli pozitivnímu dopingovému testu na
meldonium byl dočasně vyloučen ruský biatlonista Eduard Latypov. Dříve se
už tento týden stala obětí téhož preparátu, který byl zařazen do
seznamu WADA zakázaných přípravků od 1. ledna roku 2016, tenistka Maria
Šarapovová, krasobruslařka Jekatěrina Bobrovová, rychlobruslař Pavel
Kuližnikov, olympijský vítěz v shorttracku Semjon Jelistratov a volejbalista
Alexandr Markin.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Kde se na Zemi vzal šroub starý 280 miliónů let? Další objev, který
přepíše dějiny?

V dávných dobách, kdy na Zemi ještě nežili ani dinosauři, na ní
překvapivě existovaly nejrůznější technické vychytávky. Jak si jinak
vysvětlit nález bezmála 300 miliónů let starého šroubu nebo indukčních
cívek a podivných kovových kuliček, které byly před časem nalezeny v
Rusku?

...

Prehistorický šroub našla expedice, která v Kalužské oblasti pátrala po
spadlém meteoritu. Geologové ke svému velkému překvapení objevili kousek
kamene, do kterého šroub doslova vrostl, a byl v něm zazděn 280 miliónů
let.

Objev, který přepíše dějiny? V Rusku se našel 250 milionů let starý
mikročip

V květnu 2009 těžili u obce Saraksejevo kámen, který měl být použit jako
stavební materiál. Jeden z kusů byl ale příliš velký a nevešel by se do
zdiva. Proto ho zedníci rozlomili a nevěřili vlastním očím. V jeho
vnitřku našli spojovací materiál, který v něm rozhodně neměl co dělat,
píše server Procproto.

Komentáře:

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Gubernátor Sevastopolu: Ti, kteří útočili na velvyslanectví RF v Kyjevě,
si spletli adresu

Ti, kteří zaútočili na velvyslanectví Ruské federace v Kyjevě, si spletli
adresu, svou nespokojenost by měli projevovat u kanceláře ukrajinského
prezidenta, který je zodpovědný za všechny trampoty svého lidu“
prohlásil sevastopolský gubernátor Sergej Meňajlo.

Podle jeho slov je jedním z důležitých ukazatelů země možnost zabezpečit
ochranu diplomatické mise.

„Útok na diplomatický úřad jakéhokoli státu, je projevem
necivilizovanosti. Je velice smutné, že v Kyjevě je tato necivilizovanost pod
ochranou prezidenta", zdůraznil gubernátor.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Lenka Procházková: Přicházejí grázlové a zabijáci. Potopa. Savčenková?
Já při hladovce nevyšla schody, a ona...

Někdejší disidentka a signatářka Charty 77 Lenka Procházková pro
ParlamentníListy.cz poznamenala, že pokud bude v rámci boje s ruskou
propagandou pozvána k podání vysvětlení, vrátí se do svých mladých let.
Coby pozorovatelka slovenského dění hodnotí výsledky tamních voleb a
vyjadřuje se i k otázkám uprchlické krize a jejího řešení.

Jak hodnotíte výsledky slovenských parlamentních voleb? Nejsilnějším
tématem pro média nejen na Slovensku je úspěch Kotlebovy strany. Hovoří se
o nástupu fašistů, o Tisových pohrobcích. Otázkou je, kdo je za úspěch
Kotlebovy strany zodpovědný? Větší část komentátorů z toho viní
Roberta Fica a jeho protimigrační rétoriku, naopak prezident Zeman viní
právě slovenské novináře, kteří prý svoji štvavou kampaní proti Ficovi
nahnali voliče do náruče fašisty Kotleby…

Samozřejmě, že média mají podíl na výsledku (každých) voleb. Co se
týče těch nedávných slovenských, domnívám se, že úspěch Ľudové
strany Naše Slovensko by byl ještě zřetelnější, kdyby mnohé Kotlebovy
soukmenovce neodradily zveřejňované předvolební průzkumy. Ty nedávaly
ĽSNS šanci dostat se do parlamentu, a proto někteří voliči nechtěli
riskovat, že jejich hlasy propadnou a „hodili“ to třeba SNS. Usuzuju tak i
z debat Slováků na internetu. Kromě zřejmě „cinknutých“ mediálních
průzkumů ovlivňovaly rozhodování voličů další faktory. Třeba
načasovaná stávka učitelů a hromadné výpovědi nemocničních sester.
Tyto akce měly za cíl snížit popularitu premiéra Fica a jeho Smeru. Jeden z
organizátorů, Ľudovít Sebelédi, se dal slyšet, že „Ak Smer klesme o
päť percent, štrajk bude úspešný“. Ovšem ten „úspěch“ se
stávkujících nedotkl, jejich požadavky na lepší platy nemohly být
vyslyšeny, takže se pokořeně vrátili do práce. Obohatili se pouze trpkou
zkušeností, že jejich oprávněná nespokojenost byla zneužita a usměrněna
pro „vyšší“ cíle. Ale ani těch naštěstí dosaženo nebylo. Ve
zdánlivě patové povolební situaci, kdy média věštila úřednickou vládu,
kterou by podle připraveného taháku s chutí najmenoval prezident (a
filantrop) Kiska, zabodoval premiér Robert Fico svým nečekaně rychlým a
efektivním vyjednáváním.

Kdo trochu sleduje slovenskou politickou scénu, však musí žasnout nad tím,
že Andrej Danko (SNS) a Béla Bugár (Most-Híd) dokázali přikývnout na
účast svých vzájemně antagonistických stran v jedné koalici. Oba
předsedové tím nepochybně riskují znechucení jak voličů, tak i
některých svých poslanců. Tyto jejich obavy musely být v průběhu
vyjednávání s Ficem překryty nějakým řádově silnějším strachem, tedy
hrozbou jiné kategorie. Slovenský premiér se už dlouho pohybuje v
realističtějším informačním poli, než oba pěšáci, které teď nutně
potřebuje do nesourodé party, takže jim musel něco závažného odtajnit.
Můžeme si jen vyvozovat, jakého druhu jeho apel asi byl, když i elegán
Béla Bugár, který na předvolebnich shromážděních ujišťoval, že do
koalice se Smerem nikdy nepůjde a kritizoval krom jiného Ficův nevstřícný
postoj k migrantům, nyní spáchal veřejné harakiri, jak lze číst z
rozhořčených komentářů na sociálních sítích. Poslední v plánovaném
koaličním čtyřlístku, politický turista Radoslav Procházka, jehož nové
straně Sieť médiální „machři“ chtěli zajistit dvouciferný výsledek,
což nevyšlo, byl zřejmě pro Fica nejsnadnějším oříškem. Podnikatel
Procházka se totiž v průběhu volební kampaně zadlužil až po uši...

Někteří komentátoři slovenských voleb tvrdí, že prohráli všichni. Vy
to zřejmě vidíte jinak.

Prohráli ti, kteří si od voleb slibovali odchod Roberta Fica do opozice.
Jejich soustředěnost na tento společný cíl však měla rozličné motivy.
Někteří si od pádu premiéra slibovali vlastní politický vzestup, jiní
přesměrování toků peněz a dalším (filantropům) šlo o změnu
zahraniční politiky SR a v důsledku toho o oslabení V4, nebo dokonce o její
rozpad. Výsledky voleb však potvrdily platnost pořekadla, že příliš mnoho
kuchařů pokazí polévku.

Pokud premiér Fico zrealizuje ohlášenou koalici se zmíněnými třemi
stranami, zřejmě pro SMĚR-SD udrží ministerstvo vnitra, financí,
zahraničí a další čtyři křesla. Národovec Andrej Danko si asi bude pro
svou osobu nárokovat post předsedy Národní rady a pro svou stranu
ministerstvo obrany. To má jistou aktuální logiku, a ostatní umístěnky už
z krátkodobého hlediska nejsou tak klíčové. Jestli se toto podaří a
koalice získá v parlamentu důvěru, troufám si říct, že Robert Fico
vybojuje nejtěžší bitvu svého života. Zatím! To, co jej dále čeká, v
období, kdy Slovensko bude předsedat rozklížené EU, nelze totiž vůbec
odhadnout. Člověka, který na sebe bere takové břímě odpovědnosti – a
to nejen za svou zem! – lze už teď litovat, ale současně jeho rozhodnutí
vzbuzuje respekt a snad i naději.

Co se týče Mariana Kotleby, pokud nebudou předčasné volby, kterým chce
Fico zabránit za každou cenu, není to nebezpečí zatím akutní. Říká se
ale, že třetina hlasů, které M.K. získal, byly od prvovoličů. Pokud tito
mladí lidé nabírají své „znalosti“ historie z Kotlebových projevů,
pak by měla budoucí slovenská vláda opravdu věnovat velikou pozornost
resortu školství. Investice do kvalitního vzdělání se však bohužel
zúročují jen pozvolna, zatímco dračí sémě vzklíčí vždy překotně,
neboť nesouvisí se schopností kriticky myslet. To se samozřejmě netýká
jen Slovenska, i u nás je školství dlouhodobě taky v úpadku. Internet je
sice hbitý pomocník při hledání informací, ale poslání pedagogů je a
bude pořád nezastupitelné.

Když jsme u toho internetu, nedávno se v naší Poslanecké sněmovně konal
seminář, který varoval před dopadem ruské propagandy údajně šířené na
mnoha webech. Seminář zaštítila poslankyně Helena Langšádlová.
Domníváte se, že by bylo v zájmu bezpečnosti ČR tyto tzv. proruské weby
zakázat či blokovat?

Informaci o průběhu zmíněného semináře uspořádaného na parlamentní
půdě a o následné debatě na stejné téma v Knihovně Václava Havla jsem
samozřejmě zaznamenala. Paní Langšádlová a další hlavní řečníci na
té akci zřejmě zapomněli, že demokracie je založena na diskusi a nikoliv
na cenzurování. Možná kvůli ochraně své jediné pravdy dospějí naši
inkvizitoři až k tomu, že budou iniciovat založení sněmovního
vyšetřovacího výboru pro neamerickou činnost.

Našla jsem si i zveřejněný seznam oněch „proruských“ webů. Do
některých svými články a komentáři přispívám i já. Takže až dostanu
obsílku s modrým pruhem, a uvnitř bude předvolání k podání vysvětlení,
psychicky omládnu. Budu se zase cítit jako v dobách normalizace. Tehdejší
strážci jediné pravdy měli k dispozici celý aparát dohlížitelů, kteří
mohli zabavovat samizdatové knihy, časopisy a dokonce i psací stroje. Jejich
dnešní následovníci to mají jednodušší, stačí jim prosadit blokování
„závadných“ zpravodajských serverů. Takže i chytré mobily se rázem
stanou dementními? Tyto nápady jsou nejen zpozdilé, ale doslova opožděné.

Lidé v celé Evropě, a dokonce i v USA, už se probouzejí z letargie a z
uhranutí mainstreamem a začínají přemýšlet samostatně. Takže věřím,
že každý pokus o uzákonění cenzury by narazil na masový odpor. Otázka
ovšem je, zda by obránci svobody slova nebyli zchlazováni proudy studené
vody a oslepováni slzným plynem, jak se nedávno stalo v Ankaře. Turecké
metody, nesoucí jasné znaky fašismu, zatím Evropa mlčky toleruje, aby pana
Erdogana nepopudila a udržela s ním tzv. partnerské vztahy. Jenže od
ignorování chorobných příznaků u partnera je už jen krůček k vlastní
nákaze totalitním morem.

Ministr zahraničí Zaorálek učinil poměrně ostré výroky ohledně Ruska.
Jednak podle něho Rusové posílají do Evropy uprchlíky a přiživují
migrační krizi. Za další podle něho Rusko zůstává nevypočitatelné,
hraje podle jiných pravidel, proto si neumí představit návrat do běžných
vztahů. Ostatně je dle Zaorálka Česká republika připravena podpořit nové
sankce vůči Rusku kvůli případu zadržované ukrajinské pilotky
Savčenkové, podle ministra je to odporný, vyprefabrikovaný případ. Co k
jednotlivým bodům říci?

Nerozumím tomu, jaký návrat do běžných vztahů měl pan ministr na mysli.
Období po rozpadu SSSR, kdy Jelcin Rusko rozkrádal a vyprodával a Západ mu
nadšeně aplaudoval? Ve srovnání s oním „blahým“ obdobím se
samozřejmě dnešní realistická politika Ruska musí panu Zaorálkovi jevit
jako „nevypočitatelná“. Prezident Putin je skutečně jiný „hráč“
než Jelcin, když dokázal Rusko, ležící na lopatkách, pozvednout a
napřímit. Takže místo nostalgických vzpomínek na „běžné vztahy“ za
starých dobrých časů by si náš pan ministr zahraničí měl srovnat
hodinky. A přestat věřit strašidelným pohádkám, které se vyprávějí na
Tržišti (název ulice, kde je sídlo ambasády USA, pozn. red.)

Co se týče nejnovějších strachů pana Zaorálka, které s ním sdílí i
pan Stropnický, z toho, že Rusko podporuje transport migrantů přes své
území do Evropy, aby ji rozvrátilo, myslím, že v této disciplíně je
jasným favoritem paní kancléřka Merkelová. Rusko přijalo téměř milon
běženců z Ukrajiny, kteří utekli před banderovskou demokracií, kterou na
Majdanu opěvoval i pan Zaorálek. Že by nevypočitatelný Putin přiměl tyto
ruskojazyčné azylanty, kteří už získali byty, práci a mnohdy i možnost
studovat, k další pouti, aby Evropu rozvraceli ze severu? Nebo snad vyslal
své agenty, aby v rolích převaděčů odklonili běžence ze zablokované
balkánské trasy na výhodnou „zkratku“ směřující přes Turecko,
Černé moře, Ukrajinu, Bělorusko, Rusko a Finsko? Ale třeba má pan
Zaorálek pro svá tvrzení satelitní důkazy. Podobné těm, na jejichž
základě ihned rozeznal, že malajsijské civilní letadlo sestřelili nad
Ukrajinou Rusové, a proto s přesvědčením spravedlivého zvedl ruku pro
sankce.

O nevině něžné ukrajinské bojovnice Naděždy Savčenkové má zřejmě
též dokonalý přehled podložený fakty, takže nepotřebuje čekat na
soudní verdikt a hodlá v sankcích proti Rusku přitvrdit. Na mnohé
normální občany, kteří si každou informaci šířenou veřejnoprávní
televizí už uvykli pracně ověřovat a doplňovat z jiných zdrojů, však
bojovnice z pluku Ajdar nepůsobí jako oběť politické zvůle. Po zhlédnutí
videozáznamu ze soudní síně jsem ale usoudila, že obžalovaná musí být
vskutku neobyčejná žena, obdařená nadlidskou energií, když po hladovce
trvající řadu týdnů a k posledku i bez pití dokázala svižně vyskočit
na lavici a vyhrožovat rozpoutáním „majdanu“ v Moskvě. Kdysi za mlada
jsem také držela protestní hladovku, jednadvacet dní jsem pila pouze vodu.
Ke konci už jsem sotva vyšla schody...

Německo má za sebou regionální volby ve třech spolkových zemích. CDU
kancléřky Merkelová ztratila ve všech, přičemž vyhrála pouze v
Sasku-Anhaltsku. Výrazně naopak získala protiimigrační a euroskeptická
Alternativa pro Německo (AfD). Je to začátek konce „merkelismu“, jak
někteří tvrdí už delší dobu, anebo pod tlakem kancléřka změní
politiku a po čase odejde ze scény se ctí a puncem velkého státníka?

Poměrně nedávno jsem zaslechla vyjádření nějakého televizního „odborníka“,
který tvrdil, že politici nemají sloužit veřejnému mínění, ale mají je
formovat. Paní Merkelová to loni zkusila a řadu měsíců se jí to za pomoci
médií i dařilo. Němci mají trochu jinou mentalitu než třeba my, vyhovuje
jim silný autoritativní hlas, který zadává jasné kolektivní úkoly. Mají
samozřejmě i odlišnou historii, což je, sedmdesát let po konci prohrané
války, činí vnímavějšími k neštěstí bližních a štědřejšími k
jejich potřebám. Hrubě řečeno, mají tendenci stále dokazovat, sobě i
světu, že „převýchova“, denacifikace, se perfektně povedla.

Migrační krize je však o něčem jiném než o vyrovnávání se s vlastní
minulostí. Po necelém roce už i mnozí Němci poznali, že tady a teď jde o
budoucnost. Nejen Německa ale celé Evropy. A že ten autoritativní hlas
kancléřky se buď „sekl“ v odhadu situace, nebo, v horším případě,
že tlumočí příkazy z vyššího rozhodovacího „levelu“. K prozření
přispěla i „veselá“ silvestrovská noc, „střílečka“ v Paříži a
další ukázky toho, že ti, kdož do Evropy přicházejí, nejsou jen oběti
hodné soucitu, ale i grázlové a zabijáci.

Vzestup AfD (Alternativy pro Německo) je reakcí rozhněvaných lidí a
předpokládám, že i v dalších zemských volbách bude CDU daleko od
oslnivých vítězství, na jaká byla zvyklá v minulosti. Paní kancléřka
však působí až strojově tvrdohlavě, takže je obtížné si představit,
že by náhle začala reflektovat veřejné mínění a změnila politiku,
případně se dobrovolně stáhla demisí.

Ústupky Erdoganovi jsou u této hlasatelky demokracie a lidských práv
nepochopitelné. Diplomat Jan Koukal vyslovil v rozhovoru o migrační krizi
úvahu: „To, že jsme civilizačně vyhráli, nám vytváří povinnost si tu
civilizaci chránit.“ Erdoganův nápad o „vratných lahvích“, tedy
výměně neztotožněných migrantů za běžence onálepkované etiketou, mi
ale nepřipadá jako bezpečné řešení pro Evropu.

Na rozdíl od Matky Terezy, jejíž svatořečení se vleče už téměř dvacet
let od její smrti, se Mutti Merkelová zřejmě dočká ocenění svých „milosrdných“
činů už zaživa. Rčení „Po nás potopa!“ pro paní kancléřku a její
skvadru zřejmě platit nebude. Ta vyprojektovaná „potopa“ už žije
vlastním životem a rytmem. Jednání o bezvízovém vstupu do EU pro osmdesát
miliónů Turků asi také k regulaci té „velké vody“ nepřispěje.

Samozřejmě, že bych si moc a moc přála, aby naši vnukové mohli číst v
budoucích učebnicích dějepisu oslavnou kapitolu uvedenou slovy: Nebezpečný
pokus kancléřky Merklové o Německý zázrak č. 2 byl odvrácen zásluhou
Visegrádské skupiny... Nebo něco v podobném duchu. Za zázraky se však
nestačí jen modlit se, lidé jim musí vyjít vstříc. Sedět u televize a
čekat na lepší zprávy, zatímco čas nevyužitě plyne, nás nepřetvoří v
občany, ale spíš ve společenství přátel žehu...

Velvyslanec USA pan Schapiro navštívit nedávno brněnskou mešitu a setkal se
s předsedou Muslimských obcí v ČR. Debatovali o potřebě tolerance, inkluze
a budování vzájemného porozumění mezi náboženskými komunitami. Prý
budou dělat vše, co je v jejich silách, aby porazili předsudky o islámu a
hledali mír a dobrou vůli. Co si o tom myslíte?

Kdoví, o čem ti dva skutečně jednali? Možná pan Schapiro přinesl panu
předsedovi do mešity v rámci budování mostů vzájemného porozumění
pozvánku na příští Gay Pride v Praze. Sluníčkáři by jistě uvítali,
kdyby v čele duhového průvodu kráčel tolerantní muslimský předák ruku v
ruce s přítelem Schapirem. Mimochodem, ta přezdívka „sluníčkáři“ je
nevýstižná, mělo by se jim říkat „náměsíčníci“, když je tak
přitahuje půlměsíc...

Islám prochází, na rozdíl od zestárlého křesťanství, teprve pubertou.
Ale je riskantní, aby dospíval zrovna na našem území. Na rozdíl od paní
Merkelové nevěřím, že integrace muslimů do evropské kultury je možná a
že ti, kterým otevřela dveře, budou ochotni zametat nevěřícím psům
ulice. Mnohé z muslimských běženců přilákal do Evropy virtuální svět,
který odezřeli z telenovel a reklam. Ale nečekali, že se k němu budou muset
brodit blátem. Takže jejich sen o lepším životě se kvapem vytrácí. Na
uprázdněné místo se hrne hněv. Evropští politici však místo ostrahy
hranic dál promýšlejí nové a nové sankce proti Rusku! A naši trpaslíčci
jim sekundují, neboť je pro ně pohodlnější mýlit se s Bruselem a
Washingtonem, než mít pravdu se Zemanem.

Český ministr obrany už si sice po dvou letech ve funkci všiml, že de facto
nemáme armádu, ale tím, že do ní chce teď narychlo povolat sedřené
Magdony propuštěné z dolů, obranyschopnost země nevyřeší. Abych však
nebyla k panu Stropnickému nespravedlivá, musím dodat, že naše armáda v
dohledné minulosti nikdy nesměla bránit vlastní zemi, takže udržovat ji v
odpovídající síle se politikům jeví jako zbytečný přepych.

Jsme ale členem NATO. Takže obrana našeho území je smluvně garantována.

To, že jsme členem Aliance, bych okomentovala stručně: bohužel. V několika
předchozích rozhovorech a komentářích pro PL jsem podrobněji rozebírala
skutečnost, že členství ČR v tomto „obranném“ spolku z nás fakticky
dělá spoluviníky agresí, kterými USA, prostřednictvím NATO,
uskutečňují své mocenské a ekonomické cíle. Nejen, že jsme si tím
členstvím zničili dost jedinečný a s mravností související charakter
naší historie, ale podle zákona akce a reakce je nyní ohrožena i naše
budoucí bezpečnost. Spoléhat se na účinnou ochranu od spolku, jehož
silným členem je i fašizující se Turecko, mi připadá hodně odvážné.

Ještě dotaz z jiného „koše“, který se vás však jako spisovatelky a
novinářky jistě týká takříkajíc profesně. Jaký máte názor na
dosavadní průběh kauzy „Peroutka“?

Zdá se, že paní Terezie Kaslová se příliš podrobně neseznámila se spisy
svého slavného předka. Tu opožděnou možnost nedostala ani u soudu, kde
bylo právnímu zástupci žalované strany odepřeno předložit Peroutkovy
články z let 1938-39, z nichž je patrný autorův mylný odhad politické
situace a jistý obdiv k tzv. Vůdci atd. V pozdějších vzpomínkových
článcích, které Peroutka psal už v exilu a v nichž se ohlížel na
předválečné období, je už zaznamenán jeho odpor k nacismu a popis jeho
tehdejších obav o osud Československa. Reflexe vlastní tvorby z oné
kritické doby však i tam chybí. Peroutka byl hrdý člověk a zřejmě
pokládal svou následnou statečnost během výslechů na gestapu a věznění
v koncentráku za dostatečnou daň za krátkodobé intelektuální selhání v
několika politických textech. Prezident Zeman má ale taky svou hrdost, což
vedlo k tomu, že včas nedokázal připustit, že se možná zmýlil v názvu
Peroutkova komentáře, jehož obsah mu utkvěl v paměti.

Svým způsobem je to patová situace, kterou soud nemůže vyřešit
spravedlivě. Paní Kaslová už zřejmě pochopila, že je zneužívána k
dehonestaci prezidenta. Nicméně i ona má svou hrdost, a tak dál předstírá
dobrovolnost „aktu“ a svou potěchu z jeho průběhu.

Nechtěným vedlejším účinkem kauzy je to, že mnozí Peroutkovi zastánci,
kteří jej zprvu hájili spontánně a z hlubokého vnitřního přesvědčení,
se po dodatečném studiu jeho díla dostali na obtížnou křižovatku.
Nezávidím jim jejich dilema. Ze zkušenosti však vím, že dokud je člověk
ochoten a schopen přijmout i hořkou pravdu, je stále ve vývoji. Bez ohledu
na to, jak bude znít konečný soudní verdikt, má už dnes kauza mnohem
hlubší smysl a širší dopad, než rádci žalujíci strany mohli tušit a
než si plánovali. Dá-li se však o nějakém varování ze záhrobí říct,
že přichází v pravý čas, pak je to právě případ Ferdinanda Peroutky.
Naše současná novinářská elita ale bohužel vzkaz nedokáže rozluštit.

Za několik dní budete mít křest knihy „Nejsou to bohové!“ Některé v
ní obsažené texty vycházely formou rozhovorů a komentářů i na PL. Co
byste chtěla vzkázat čtenářům sbírky?

Knížka vyšla koncem minulého ruku už v elektronické podobě. Křest její
tištěné verze se bude konat na Zelený čtvrtek v 16 hodin v Paláci knih
Luxor. Velikonoční načasování jsem zvolila schválně, jako připomínku
evropských duchovních hodnot, o jejichž ohrožení se politici stále
častěji obávají, aniž by svému strachu čelili odpovídajícími skutky.
Pochopitelně, že ani slova obsažená v knize ještě nejsou činem. Ale
mlčet, nebo dokonce lhát o současné situaci v Evropě, by bylo zločinem.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť