Question:
Zaorálek v Interview ČT24. Na přetřes přišli Putin i Sobotka

Hostem Interview ČT24 byl poslanec za ČSSD a bývalý ministr zahraničních
věcí Lubomír Zaorálek. Hovořil mimo jiné o otravě bývalého agenta
Skripala, k níž došlo v britském Salisbury.

„Je pravda, že když se zabýváte těmi motivy, tak nemůžete nějak
přistoupit na to, co předvádí Rusko. To už přišlo se 17 alternativami,
kdo by za útokem mohl stát,“ poznamenal úvodem Zaorálek. „To, co je na
tom absurdní, je například obvinění Britů. Proč by Britové vyráběli
novičok? Proč by to dělalo Česko? K čemu by to bylo? Důvod vysoké
pravděpodobnosti, že za tím stojí Rusko, je to, že Rusko motiv má,“
dodal Zaorálek.

„Stále jsem ale vázáni diplomatickými způsoby komunikace. Čelíme tady
ale někomu, kdo používá sílu – ať jde o anexi Krymu nebo o sestřelení
holandského letadla. Máme tady další akci, kdy je tady použita síla,“
zmínil.

V případě, že by došlo skutečně k vyhoštění diplomatů z Česka,
museli bychom podle Zaorálka počítat s tím, že by došlo k vyhoštění
našich diplomatů i z Ruska. „Nemám všechny informace, zda je toto
nejvhodnější učinit,“ poznamenal Zaorálek.

„Samotná Česká republika svým jedním krokem nic zásadního neudělá,
ale je důležité komunikovat s partnery,“ míní Zaorálek.

Zaorálek se pak vyjádřil k proběhlým prezidentským volbám, v nichž
zvítězil ruský prezident Vladimir Putin. „Nevím, jestli ruské volby lze
vůbec pokládat za volby. Pokládám je spíš za parodii voleb. Ale je jasné,
že Putin má autentickou podporu, ale má zemi, která si příliš dobře
nevede. Jde o to, co s tím hodlá dělat,“ řekl Zaorálek.

Řeč přišla i na odchod Bohuslava Sobotky z politiky. „Nebyl jsem úplně
překvapený, ale mám pocit, že tam může být nějaká jeho chuť zkusit to
znovu,“ sdělil Zaorálek, jenž prý o tomto kroku dopředu nevěděl. „V
politice v České republice dosáhl toho nejvyššího, čeho můžete
dosáhnout,“ dodal Zaorálek. „Politika nekončí vítězstvím. S tím se
vždy musí počítat,“ doplnil rovněž.

Zaorálek sám podle svých slov má stále chuť postavit sociální demokracii
po neúspěšných sněmovních volbách na nohy. „Bohuslav Sobotka už tomu
dal všechno,“ řekl Zaorálek.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Zacharovová doporučila USA, aby se vzdaly pokusů „ochočit“ teroristy

USA by se měly vzdát iluze, že je možno teroristy „ochočit“,
prohlásila oficiální mluvčí MZV Marie Zacharovová.

„Terorismus je jako had: odvrátíš se, a štípne. Nelze s ním hrát",
řekla v rozhovoru pro Čínský rozhlas pro zahraničí (CRI).

Podotkla, že západní a regionální země vložily mnoho sil a prostředků
do teroristických skupin.

Podle názoru Zacharovové jsou akce americké strany, která nedovoluje zničit
Frontu an-Nusrá, „zjevným příznakem toho, že ji chrání".

Podotkla rovněž, že Rusko naráží na podobný přístup USA už nikoli
poprvé.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Trump začíná současně bojovat s Čínou, Evropskou unií a Kanadou

Každý americký prezident má mít svoji válku. Donald Trump se rozhodl, že
začne s velkou obchodní válkou a že se během její přípravy nebude
obtěžovat s diplomacií. Pod úder amerických ekonomických omezení se
dostaly současně Evropská unie, Čína a Kanada.

Čína a Kanada slibují pomstu a vedení Evropské unie nejen zrcadlovou
odpověď, ale také vytvoření pro Trumpa vážných politických problémů v
USA. Jean-Claude Juncker, předseda Evropské komise, navrhl „střílení"
těch amerických společností, které se nacházejí v „rodných" státech
klíčových amerických senátorů a kongresmanů, zřejmě za účelem
destabilizace sociálně-ekonomického stavu před nadcházejícími senátními
a gubernátorskými volbami, které se budou konat na podzim. Pod trestající
ruku Evropské komise se mohou dostat americké i harleye, džíny a dokonce i
americká whisky. A to je jenom začátek. Pokud se odvetným opatřením
protivníci USA rozhodnou udeřit na privilegovaný mezinárodní status
americké měny, následky pro ekonomiku USA a ambice Trumpovy administrativy
budou prostě katastrofické.

Ještě začátkem ledna jsme předpokládali: tvrdá Trumpova politika
protekcionismu může vést k tomu, že se proti Americe postaví její bývalí
blízcí spojenci.

„Pokud se takhle bude pokračovat, Washington se ocitne ve stavu
diplomatického a obchodního konfliktu nejen s tradičními konkurenty, jako je
Čína nebo Rusko, ale i se zeměmi, které před tím měly docela loajální
postoj k americké zahraničně-ekonomické politice."

Předpověď se splnila rychleji, než se předpokládalo. Teď to vypadá tak,
že dokonce nejbližší spojenec USA, kterým je Kanada, připravuje odvetná
opatření, jež budou zaměřená proti americkým společnostem. Můžeme
sledovat situaci, která se zdála neuvěřitelnou. Washington se ocitl ve
faktické diplomatické izolaci a ničeho nemůže dosáhnout přemlouváním a
hrozbami. Dokonce od zemí, které nikdy nebyly spatřeny v antiamerickém
frondérství. Pokud se podíváme na věci pragmaticky a odrazíme se od
zřejmé myšlenky, že kolonie nemůžou být na metropole drzé, navíc
nemůžou zavádět sankce proti jejím korporacím, vychází nám, že se z
ekonomického hlediska „veliké americké impérium" fakticky smrštilo do
Velké Británie, Puerta Rica a Ukrajiny. Dokonce Polsko se bude muset
účastnit obchodní války proti USA kvůli tomu, že Brusel se očividně
nechce smiřovat s Washingtonem, a Polsko je dosud částí Evropské unie.

K dnešnímu okamžiku Trump a jeho oponenti podnikli následující atakující
činy. Ve čtvrtek lídr USA oznámil, že zavede omezující tarify na dovoz
ocele a hliníku. Jako odpověď Evropská unie vytvořila plán společných
akcí, jehož první fáze má udeřit na zranitelné americké společnosti,
počínaje od výrobců motocyklů až po výrobce pomerančového džusu a
whisky. Dokonce je označen konkrétní finanční cíl: je zapotřebí, aby
byly dotčeny exportní dodávky na 3,5 mld. dolarů. Jako další krok
Evropská unie plánuje zavedení zrcadlových tarifů proti USA a podání
žalobu na Trumpovu administrativu v rámci arbitráže Světové obchodní
organizace.

Čína se na oficiální úrovni zatím omezila výzvami ke „zdrženlivosti".
Pravděpodobně Peking čeká na ukončení jednání, která momentálně vede
s Trumpovou administrativou jeden s nejbližších spolubojovníků Si
Ťin-pchinga, kterým je Liu He. Soudě však podle toho, že Trump již
informoval o zavedení tarifů a jmenoval Čínu jako hlavního protivníka v
obchodní válce, nejsou šance na kladné završení jednání moc velké.

S hrozbami zavedení odvetných opatření proti USA vystoupil australský
ministr obchodu Steven Ciobo a ministryně zahraničních věcí Kanady Chrystia
Freelandová oznámila, že Kanada je připravena hájit své obchodní zájmy.
S odsouzením postupů USA vystoupila Brazílie. Dokonce Mezinárodní měnový
fond emitoval oficiální zprávu, v níž bylo uvedeno, že Trumpovy činy „uškodí
zájmům samotných Spojených států amerických".

Jako odpověď se Trump rozhodl necouvat, ale razantně zdvojnásobit sazky.
Slíbil zavedení 25procentního poplatku na německá auta a podotkl, že jiné
země se smějí tomu, jakými blbci byli američtí lídři v minulosti.

Agresivní postupy Washingtonu, který teď v rekordních termínech zkazí
vztahy dokonce s nejbližšími spojenci USA, poukazují na to, že Amerika
nemá bývalou autoritu.

Trumpův idol, prezident Ronald Reagan, bez jakýchkoliv obchodních válek a
diplomatických skandálů lehce donutil Německo, Japonsko, Francii a Velkou
Británii ke zničení značné části vývozního potenciálu, zvýšení
dovozu amerického zboží a „zadušení" vlastního ekonomického růstu v
zájmu ekonomického růstu USA.

Japonsko, Německo, Francie a Velká Británie pokorně souhlasily s tím, že
USA uměle snížily kurz dolaru vůči dalším měnám. Tím udělaly
americký vývoz konkurenceschopnějším na evropských a japonských trzích.
Současně zbavily japonské a evropské výrobce části jejich vlastních
ploch odbytu a možností se udržet na trzích USA. Dohoda, která dovolila
Reaganovi zachránit americkou ekonomiku, dostala název Plaza Accord, а
ekonomická krize, která propukla v Japonsku kvůli jejímu podepsání — „Ztrácené
desetiletí".

Vzhledem k poměrné uzavřenosti sovětského informačního prostoru si v
současném Rusku málo pamatuje, že na konci 80. let v informačním prostoru
západního světa Japonsko hrálo úlohu, která dnes patří Číně.
Japonská ekonomika rostla rychleji než americká, byla technologičtější a
rozdíl v produktivitě práce a kvalitě vzdělání byl očividně v
neprospěch USA. Považovalo se, že budoucnost bude japonská. Stojí za
připomínku, že dokonce jeden ze symbolů amerického kapitalismu —
legendární budova na adrese Pátá Avenue, 666 — tehdy patřila japonskému
finančnímu konglomerátu Sumimoto. Všechny naděje na japonské ekonomické
dominování byly zničeny jedním tahem pera. Již 10 let po podepsání
osudové dohody bylo Japonsko v krizi a „expertní konsensus" se shodl na tom,
že globální dějiny ukončily a USA již navždy budou světovým hegemonem.
Problém Trumpa, jehož rodině teď patří stejná legendární budova na
Páté Avenue, spočívá v tom, že Čína není Japonsko, a dokonce moderní
Evropa si nechce lehat pod finanční sekyru USA ve prospěch spásy americké
ekonomiky.

USA teď na vlastní pěst bojují prakticky s celým světem, takže pokud se
dokonce arbitři Světové obchodní organizace postaví na stranu USA, málo
čím to Washingtonu pomůže. WTO, kde zůstanou USA, může být sotva
považováno za vážný nástroj mezinárodního vlivu. Pokud se Trump teď
nezastaví, nebo ho nezastaví vylekaní kongresmani, kteří musí schválit
začátek obchodní války, existuje riziko, že dříve nebo později státy,
proti nimž se americký prezident snaží zavést trestní opatření, odhodí
své rozpory a přejdou ke koordinovaným postupům proti USA.

Například v případě mimořádné nutnosti můžou přijmout dohodu o
úplném vyloučení dolarů z platebních styků v mezinárodním obchodu.
Tohle opatření, jemně řečeno, bude pochybným z pohledu pravidel, ale na
pozadí Trumpových výtvorů sotva zastaví jeho protivníky. Zato z hlediska
ekonomické efektivity takové činy přivedou k hrozným následkům pro
americkou ekonomiku, úvěrový rating a americký finanční trhy.

Dokonce ratingová agentura Moody's se domnívá, že zrovna zvláštní status
americké měny v mezinárodním obchodu dovoluje USA fungovat s gigantickými
rozpočtovými schodky. Pokud dolar přijde o tento mezinárodní status,
Washington bude mít problémy ne s obchodní bilancí, jako teď, ale se
zastavením plně rozsáhlého ekonomického kolapsu.

Sotva je americký prezident připraven na dotažení situace do takového
katastrofického scénáře, ale je zcela možné, že nemá jiné řešení,
než risknout a doufat, že Čína, Evropa a jiné země, které trpí americkou
zahraniční politikou, se nedokážou mezi sebou dohodnout (nebo se neodváží
k radikálním odvetným opatřením). Někomu se takový přístup může zdát
smělým, někomu šíleným, ale v případě plně rozsáhlého konfliktu
podle schématu „USA proti celému světu", nejspíš zcela nezvítězí
washingtonský tým.

Názor autora se nemusí shodovat s názorem redakce

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Kyjev je ochoten propustit 306 členů domobrany, řekl Medvedčuk

Předseda společenského hnutí Ukrajinská volba – právo lidu Viktor
Medvedčuk sdělil, že Ukrajina je ochotna propustit přes 300 lidí v rámci
výměny zajatců v Donbasu a naopak Kyjev očekává od Donbasu propuštění
více než 70 osob do Nového roku.

„…dnes je připraveno k výměně velké množství lidí a Ukrajina je dnes
ochotna propustit 306 osob a počítá s osvobozením 74 osob ze strany Doněcka
a Luhanska — bylo by to možné udělat do vánočních a novoročních
svátků," řekl během setkání s prezidentem RF Vladimirem Putinem.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Tak rovnou zakaž internet, soudruhu, vzkazují novináři autorovi zákona o
hanobení Zemana. A vytahují kauzu s Masarykem

Hanobení prezidenta chce uzákonit jako trestný čin skupina poslanců. S
přílišným souhlasem se však nesetkali. „To už může Ondráček rovnou
zakázat internet. Za komunistů to šlo taky bez něj,“ rýpl si komentátor
Jan Lipold na serveru Aktuálně.cz do komunistického poslance Zdeňka
Ondráčka.

Lipold následně konstatuje, že návrh, za nějž by se nestyděli ani
zákonodárci ruského prezidenta Vladimira Putina, v Poslanecké sněmovně
přistává stylově před 17. listopadem.

„Je symbolické, že lídrem navrhující skupiny je Zdeněk Ondráček (KSČM),
který jako příslušník pohotovostního pluku zasahoval proti demonstracím v
roce 1989. Kovaný expert na svobodu slova a veřejný pořádek. Muž dlící
duchem v době, kdy bylo trestné hanobení lecčeho, například i státu
světové socialistické soustavy a jeho představitele. A trestalo se,“
zmiňuje Lipold. Návrh je dle jeho slov míněn smrtelně vážně, bude jej
řešit vláda i o něm bude hlasovat parlament.

Z toho důvodů připomíná změny, které ve společnosti nastaly od roku 1998,
kdy byl trestný čin hanobení prezidenta zcela správně zrušen. „Především
nenápadný detail, že si většina obyvatelstva osvojila internet a jeho
používání asi jako kartáček na zuby. A vyjadřuje na něm názory – na
cokoli, od očkování přes hlavu státu až po barbarské účinky tajného
práškování planety z letadel. Že se tu kromě slušné diskuse také
hanobí, je bohužel smutným faktem. Nasadit na facebookovou realitu pendrek,
který má navíc chránit jednu jedinou osobu, je absurdní,“ dodává Lipold.

Druhou změnou je podle něj zavedení přímé volby. Ta totiž podle Lipolda
ve svém důsledku srazila prezidenta republiky z piedestalu. „Kandidáti
musí podstupovat ostrou volební kampaň, ta první byla plná urážek a
podpásovek, zjitřených emocí, přinesla ohromnou vlnu zájmu o politiku, ale
i rozdělení společnosti. Účinek přímé volby se přenesl na Zemanovo
působení na Hradě. Prezidentský majestát byl oslaben, prezident je mnohem
víc politikem jako každý jiný – sám se razantně zapojuje do politických
zápasů, kritizuje a je kritizován,“ dodává Lipold.

Původní text ZDE.

A dodává, že na internetu je hanobemí běžně oboustranné. „Terčem je
jak Zeman, tak jeho odpůrci. Pálí do sebe oba tábory. A najednou by měl
být někdo, jeden člověk, nedotknutelný? Copak je prezident imperátor?
Kdyby se stalo něco hodně přes čáru, má právo se bránit například
žalobou na ochranu osobnosti, jako každý,“ dodává s tím, že zákaz
hanobení prezidenta bere jako brutální útok na svobodu slova.

Paragrafem na ochranu Zemana se pak zabývá i redaktor Lidových novin Petr
Zídek. Ten se ve svém komentáři vrací až do roku 1929, kdy básník Jakub
Deml sdělil kritické názory na prezidenta Masaryka, jež mu měl říct jeho
přítel Otokar Březina.

„Za tyto výroky začal být Deml trestně stíhán. Proces před krajským
soudem v Jihlavě začal v listopadu 1930. Podle zákona na ochranu republiky z
roku 1923 hrozil Demlovi za urážku hlavy státu trest vězení od jednoho
měsíce do jednoho roku. Deml však odsouzení unikl: U Masaryka za něj
intervenoval Karel Čapek a prezident před Vánocemi 1930 trestní řízení
zastavil,“ zmínil Zídek.

Právě na prvorepublikový zákon se totiž současní poslanci odvolávají.
„Prvorepublikový zákon ale počítal se základní trestní sazbou osm dní
až šest měsíců, zatímco dnešní poslanci spodní hranici trestu vůbec
nezmiňují a horní stanoví na jeden rok. Což svědčí o tom, že se
inspirují spíše komunistickým zákonem na ochranu lidově demokratické
republiky z října 1948,“ uvádí Zídek.

Poslanci z naší protiliberální fronty by podle něj měli být důslední a
převzít ze zákona 231/1948 i další dnes dobře využitelné pasáže. „Například
§ 24 ‚Hanobení některých ústavních činitelů‘, podle kterého mohl
dostat dva roky vězení ten, kdo urážel poslance nebo člena vlády. Nebo §
42 ‚Hanobení spojeneckého státu‘, podle kterého by stejný trest mohli
dostat kritici čínského režimu,“ zmínil.

Závěrem dodal, že pokud bude zákon schválen, bude to mít jeden pozitivní
dopad: Vězení budou zase plná disidentů, čímž se bude všem ostatním
lépe rozlišovat, co je pravda a co mocenská zvůle.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Cvičení ruské protivzdušné obrany (VIDEO)

Střelby se konaly na polygonu Kapustin Jar u Astrachaně.

Bojové jednotky Tor-M2 zničily vzdušné cíle. Terče imitovaly okřídlené
rakety. Asi 10 raket bylo použito pro zničení cílů. Cvičení se
zúčastnilo asi 200 vojáků.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Zdroj: Ruští vojáci, které uchvátila ukrajinská SBU, neměli zbraně

Ruští vojáci, které zajali příslušníci SBU na krymské hranici, nebyli
vyzbrojeni a nemohli položit odpor vojákům ukrajinské speciální jednotky,
sdělil v úterý RIA Novosti zdroj ze silových struktur republiky.

„Asi před deseti dny se s nimi spojili údajní zástupci charkovské vysoké
školy, kteří jim nabídli koupi diplomů. Výměna se měla konat v
neutrálním pásmu mezi ruskou a ukrajinskou pohraniční hlídkou. Jakmile ale
vstoupili na neutrální území, ihned se na ně vrhli vojáci jednoho ze
speciálních ukrajinských útvarů. Bezbranní vojáci jim samozřejmě
nemohli položit odpor," sdělil zdroj agentury.

Podle jeho slov se zatím nepodařilo zjistit, jak se falešným zaměstnancům
charkovské vysoké školy podařilo vylákat vojáky za hranice ruské
pohraniční hlídky.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Porošenko a Tillerson projednali nasazení mise OSN na Donbasu

Ukrajinský prezident Petro Porošenko projednal po telefonu s ministrem
zahraničí USA Rexem Tillersonem další kroky za účelem vyslání na Donbas
mezinárodní mise OSN, informuje portál ukrajinského prezidenta.

Tillerson rovněž sdělil Porošenkovi, že jmenoval Wesse Mitchella svým
pomocníkem pro otázky Evropy a Eurasie a o jeho plánech na návštěvu
Ukrajiny v listopadu.

Ukrajinský prezident vyzdvihl závažnost sankcí proti Rusku a „vůdcovský
přístup USA v této otázce." Strany věnovaly zvláštní pozornost problému
osvobození „rukojmích v ruských vězeních" a vyzdvihly důležitost
upevnění strategického partnerství mezi oběma státy. Zvlášť byly
projednány ukrajinské reformy.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Štěpán Kotrba: Čeká nás invaze. Sobotka? Ozubená pleš bez erotické
přitažlivosti. Dopadne smutně a Zeman to nechce. ČSSD prohraje jako Fico,
nebo i hůř

Čeká nás turecká invaze do Evropy, předpovídá v rozhovoru pro
ParlamentníListy.cz analytik Štěpán Kotrba. Ten rovněž nevidí zářné
zítřky pro českou sociální demokracii, jejíž naděje dle něj potápí
její liberálně-levicová menšina. Ta má podle Kotrby na svědomí i
volební neúspěch slovenského SMERu.

Zatím to vypadá, že klid zbraní v Sýrii se dodržuje, přesto se občas
objeví zpráva o akcích ruské či syrské armády. Nakolik celý konflikt
směřuje k definitivnímu konci? Začalo se mluvit o možnostech federalizace s
tím, že Sýrie je umělý stát.

Kurdové si to myslí už půl století. Furt marně. Ale teď vážně: celý
konflikt směřuje k definitivnímu konci v hlavách těch, kteří vidí svou
vlastní prohru. Americký a evropský paramilitární intervencionismus selhal,
„lev“ Asad nepadl. Zbytek je otázka délky ruské intervence a rozsahu
vyčištěného území. Federalizace by měla být náplastí pro poražené
domácí odbojáře. Myslím, že ji Rusko nepřipustí. Snad jedině u
Kurdistánu, protože z toho Turky klepne.

Pokud jde o nedávný summit EU – Turecko a řešení, která přinesl, jak k
tomu přistupovat? Některými bylo jednání prezentováno jako summit
poslední záchrany, který nakonec přinesl dohodu s Ankarou, a český
premiér následně oznámil, že ČR může přijmout uprchlíky přímo z
Turecka.

Premiér je slaboch. Dohoda s Ankarou je nemožná, bude znamenat tureckou
invazi do slabé a rozhádané EU. Invazi tureckého aktivismu, invazi turecké
špionáže. Invazi erdoganovského konzervativního islámu. Chcete mít do
dvaceti let z Evropy turecký sultanát? Já ne… Co k tomu říct víc?

Kde se vůbec vzalo přesvědčení celé řady evropských politiků, spoléhat
se v takové míře na Turecko? S každým dalším summitem stupňují své
požadavky a někteří politici jako prezident Zeman říkají bez okolků, že
se EU nechává Tureckem vydírat. Kde se podle vás v Němcích bere to jemné
zacházení s Řeckem, které nehlídá hranice, zatímco v případě řeckého
krachu byl Berlín ultra nekompromisní?

Vy jste nezažil diskuse o „jižním křídle NATO“ pro poražení
Chruščova a následně i Brežněva. Páteří této zadržovací taktiky bylo
právě Turecko a Řecko. Jižní euroatlantická politika sahá až k
zakladatelům geopolitiky: siru Halfordu Mackinderovi, generálmajorovi Karlu
Haushoferovi a profesoru Nicholasi Spykmanovi.

Pro Haushofera byla Evropa rozdělena na Euroafriku a Panrusko, Mnichovskou
zradu přivítal německý generál jako „šťastný den v historii
geopolitiky…“

Mackinderova kontinentální pevnost pevninských zemí Heartland, která v
sobě skýtá potenciál vládnout celému světu (státy Baltického moře,
střední a dolní Dunaj, Černé moře, Anatolie, Arménie, Persie, Tibet,
Mongolsko, Rakousko-Uhersko a Rusko), našla u Spykmana vyústění v konceptu
Rimlandu, jako „nárazníkové zóny pro konfrontaci mořské a pevninské
síly“. Překryjte mapy Heartlandu, Rimlandu s nalezišti klíčových
nerostných surovin (uhlí, ropa, plyn, ocel, hliník, titan, uran, lathanoidy),
a dojdete k ohniskům současných i budoucích konfliktů… Mackinder
považoval východní Evropu za bránu k ovládnutí Heartlandu a oblast
bezpečnostního vakua mezi Ruskem a Německem. Boj o ni byl vyústěním
dvaceti let studené války a následným vazalstvím v rámci východního
rozšíření NATO.

Pro Spojené státy je dle Spykmana nejdůležitější zabránit, aby toto
území bylo ovládáno jednou mocností. To je základ dosud nespojené a
různými lokálními zájmy rozbíjené Evropy, jejíž politiky proti sobě
štvou američtí diplomaté a rozdělují ji zájmy amerických firem. Klasika…
Rozděl a panuj.

Turecko se svými 80 miliony muslimů, kteří se nikdy neztotožnili se
sekulárním socialismem Ataturka, je faktorem nestability jižního křídla
NATO, které ohrožuje celou Evropskou unii. Podívejte se na v dávných
dobách zamrzlý konflikt severního Kypru Raufa Denktaše. Důvod k současné
proislámské orientaci Evropské unie. Sunnitský islám je de facto přes
fanatickou snahu o kalifát geopoliticky bezvýznamný, šíitský socialismus
byl chápán jako smrtelné nebezpečí. Hlavně samotnými muslimy –
strážcem dvou svatých měst a dalšími vládci Zálivu. Proto musel být
rozprášen či vybombardován všude, kde klíčil (Egyptské jaro a
následující severoafrické nepokoje, Libye, Sýrie, Írán) a nahrazen
sunnitskými fanatiky spálenou zemí. Prozatím odolává jen silný Írán.

Klíčem k zadržení Rusů během studené války bylo umístění Turecka mezi
Černým a Středozemním mořem, jež mu umožňovalo mít vliv v zemích u
Kaspického moře či na Blízkém východě, a v úžinách Bospor a Dardanely
zadržet sovětskou černomořskou flotilu, aby neproplula do Středozemního
moře. Rusové jen částečně kontrovali pokusem o socialismus v Řecku,
Sýrii, Iránu či Egyptě. Řecko nakonec sloužilo v NATO jako zadržovací
bariéra před teoretickou tureckou expanzí.

Slovensko má za sebou parlamentní volby a vládu může někdo sestavit velice
těžko. V čem vidíte propad Ficova SMERu? Jedni tvrdí, že si za to může
sám, protože příliš vsadil na migrační krizi, druzí soudí, že
sociální demokracie zažívá propad poslední dobou všude. Udělal Robert
Fico nějaké chyby, kterými sám sebe oslabil?

Propad SMERu vidím ve slepotě a ideologickém doktrinářství. SMER-SD jako
ideologicky internacionalistická, levostředová sociálně demokratická
strana nedokázala pochopit sociálně psychologické kořeny konzervativního
slovakismu. Ten netkví v protestantském „modli se a pracuj“, ani v
brežněvovské normalizační sociální rovnosti, ale v jánošíkovském
podtatranském nacionalismu, který nejlépe uchopili Tiso a Mečiar. Muselo se
to stát. Fico musel vyhrát faktickou prohrou. Fico se choval jako tvrdý
mocenský pragmatik, jako sociopatický manažer a ne jako empatický duchovní,
žehnající národu pod Tatrami, kde sa blýska.

Kdyby chtěl uspět, musel by se postavit do čela slovenského nacionalismu s
valaškou nad hlavou. Ale on vnímá národ jako mrtvou kategorii. On pro silnou
politiku potřebuje ekonomicky silný stát. Ber kde ber na politické scéně.
I když má dějinnou pravdu, přeskočil povinný krok – inkorporaci toho
vnitřně ztotožňujícího slovakismu do sociálnědemokratické politiky.
Aliance s SNS byla pokusem, ale nedotaženým. Upnul se na internacionalismus
trhu EU, na Euro, ale duše Slováků (ale i Čechů) po dosažení
minimálního blahobytu v rámci EU (chudí příbuzní, mající otruby
namísto kvalitních potravin) touží po něčem jiném – po posílení
vlastní kulturní totožnosti, kterou kulturní hegemonie EU smazává.

Konzervativismus hodnot, katolická víra a odmítání bezhodnotového
postmoderního liberalismu – jsou patrné v Polsku, Maďarsku, na Slovensku i
v Česku. Přibližujeme se tak balkánské cestě – násilnému rozbití
internacionalistické Titovy Jugoslávie vnitrostátními spory etnik a
náboženství. Kotleba jako správný slovenský fašista šéfuje gardistům v
pseudohistorických mundúrech z dob Tisa. Hnutí za lepší Maďarsko (Jobbik)
Gábora Vony má také polovojenskou organizaci – gardu „hájící zájmy
všech Maďarů“, oblečenou za šašky. Střet obou kdesi na Dunaji pod
heslem „Magyarország a magyaroké!“ na jedné straně a Slotovou
vyhrůžkou tankovým útokem na Budapešť na straně druhé, se může stát
legitimním důvodem k válce o Gabčíkovo. Situace v Rumunsku je podobná, o
Albánii a Kosovu nemluvě. I v Česku bují snaha ustavovat paramilitární
domobranu jako spodní patro budoucí nacionalistické, polofašistické strany.
Koledujeme si tak o motostřeleckou bitvu u Břeclavi...

Volby navíc vystřelily do parlamentu Kotlebovu stranu, kterou mnozí
považují za fašistickou. Slovenská média tvrdí, že jejich vzestupu pomohl
právě Fico svou rétorikou. Naopak třeba prezident Zeman říká, že to byla
slovenská média, která svoji kampaní nahnala voliče ke Kotlebovi…

Jako obvykle, Zeman má pravdu a „slovenskí radikální ľavičiari“ si jen
hledají výmluvu. Už od protestů levice před prezidentským palácem v
Bratislavě proti návštěvě čínské delegace je jasné, že liberální
levice z bratislavských kaváren je mimo. Oslabila Fica a podráží mu nohy.
Stejně jako Dienstbier a Zaorálek ničí vnímání české sociální
demokracie a zadělávají jí na prohru ve volbách. Protože až do roku 2020
budou podstatná celostátní témata i v komunálních a regionálních
volbách, nejen v parlamentních. Čím lépe sociálnědemokratičtí hejtmani
pracují, tím méně mají jejich lokální starosti vliv na voliče. Trauma u
občanů a důvod jít k volbám vyvolávají témata centrální politiky. A
proto ČSSD prohraje stejně, ne-li hůř, než Fico.

Prezident Miloš Zeman oslavil tři roky od složení prezidentského slibu a
nástupu na Hrad. Vás jsem se na otázky typu jak hodnotit jeho práci, jeho
činnost v zahraniční politice, ptal mnohokrát. Nicméně poslední dobou
výrazně roste Zemanovi popularita. Dělá něco jinak?

Nedělá sobotkovské chyby. Přemýšlí dřív, než mluví a to, jak mluvil,
umí doložit činy. I po letech se může vracet a říkat – tehdy a tehdy
jsem vám to říkal. Jeho proslovy je nutno chápat jako dělostřeleckou
přípravu dobytí území. Je názorově konzistentní. Ví, kam chce dojít.
Nezdržuje se vnitřním manévrováním. Umí precizně pracovat se symboly a
dokáže zaměstnat hlupáky v médiích svými provokacemi tak, že zaplňuje
mediální prostor Peroutkou a tím úspěšně maskuje některé neúspěchy
vlády. Sobotka nechápe, že mu Zeman vlastně pomáhá. Myslí si, že se mu
Zeman jen vysmívá. Ale ono je to složitější. Zeman se, i když se
Sobotkovi vysmívá a kritizuje ho, snaží zoufale premiérovi pomoci, protože
ví, jak smutně dopadne. A nechce to. Marně. Sobotka jeho jazyku veřejných
vzkazů nerozumí. Je stále nevýrazný, přehlédnutelný a beznázorový.
Byť pracovitý, tak mediálně neúspěšný. Neatraktivní ozubená pleš bez
erotické přitažlivosti. Zmítaný preferencemi nahoru a dolů, v pasti mezi
názory převažující většiny občanů a názorem Bruselu. I korouhvička
má pevnější názor. Natožpak vytrvalý Konvička.

Koncem března přiletí do Prahy na třídenní návštěvu čínský prezident,
což je především právě Zemanova zásluha. Hrad chystá velkolepé
přijetí hlavy ČLR, které by ale rádi překazili někteří politici. TOP 09
usilovala o zrušení již přijaté dohody mezi Prahou a Pekingem a Bursík
hodlá někam umístit svůj obří transparent s dalajlamou a nápisem „Češi
podporují Tibet“. Jak to celé může dopadnout?

Češi nepodporují Tibet. Jen pražská a brněnská kavárna. Čínští
představitelé jsou moudří, velkorysí a čínská diplomacie je chápavá...
V Česku jsou Číňané dlouho, česky rozumí a monitorují zdejší provoz
lépe, než my sami. Své zájmy halí do zdvořilého úsměvu a plachých gest.
Zaměřují se nikoliv na silná teatrální vystoupení nic neznamenajících
šašků jako je Bursík, ale na win-win strategii vztahů mezi státy a
silnými hráči s cílem „svět harmonizovat“. V tom je moudrost i síla
kung-fu. Kellner je na české straně silný hráč. Tvrdík naštěstí
stínuje úspěšně českou diplomacii v Pekingu a tak posthavlovští sirotci
v Černínu nemají možnost brzdit ani škodit. Nikdo se jich na nic neptá. V
podstatě je naše velvyslanectví v Číně jen konzulátem a šifrovou
ústřednou. Diplomacii tvoří zvláštní zástupci. Tvrdík v Pekingu a
čínská spojka prezidenta Si Ťin-pchinga, předseda představenstva CEFC Jie
Ťien-ming u Zemana v Praze. Česká republika tak otevírá Číně cestu do
Evropy, Čína otevírá Evropě dveře k odbytu do Asie jako možnost obrátit
se k USA zády…

Takto vypadá mackinderovský boj dvou globálních námořních velmocí v
centru pevniny. A to je i pointa celého příběhu o souvislostech východního
rozšiřování NATO na Ukrajinu či do Gruzie a západního rozšiřování
Říše středu do Prahy. Oslabené Rusko v tom divadle světa dělá dnes už
jen kulisu severního naleziště a čeká, kdy se už konečně zvednou
Američany a Saúdy zřícené ceny ropy a plynu. Mezitím si zpívá s
Alexandrovci Stalinovu Suliku.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Syrská armáda oznámila, že bude pokračovat v boji s ozbrojenci za podpory
ruských VKS

Syrská armáda bude za podpory lidové domobrany a ruských vzdušných a
kosmických sil (VKS) a syrského letectva pokračovat v boji s teroristickými
skupinami Islámský stát a Fronta an-Nusra, praví se v prohlášení velení
syrské armády.

V prohlášení se zdůrazňuje, že osvobození Palmýry „dokazuje, že
syrská armáda a její spojenci jsou jedinou silou, která může bojovat a
také bojuje s teroristy na zemi".

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Režisér Jiří Adamec: Proti Trumpovi protestují lidé, kteří nepochopili,
že demokracie je vláda většiny. Stejně jako u nás...

ROZHOVOR "Donaldu Trumpovi pomohlo do Oválné pracovny Bílého domu ve
Washingtonu to, za co ho u nás odsuzujeme, za co u nás odsuzujeme třeba i
našeho současného prezidenta. Mluvil otevřeně, mluvil nahlas a jadrně,"
říká k vítězství Donalda Trumpa režisér Jiří Adamec. Vyjádřil se i k
demonstracím, které následovaly po Trumpově zvolení. Řekl svůj názor i
na obavu některých Trumpových odpůrců ohledně toho, zda nás teď Amerika
"nenechá napospas" Rusku. "To určitě nehrozí," míní režisér Adamec.

Co říkáte na vítězství Donalda Trumpa ve volbách? Překvapilo Vás?

Asi trošku mě vítězství Donalda Trumpa překvapilo, nedokázal jsem bez
pochybností věřit, že se dá·zvítězit i při tak strašidelné mediální
˝masáži” amerických voličů ve prospěch paní Clintonové. Byli jsme
celá rodina přes zimu v našem domě v Miami a sledovali jsme celou
prezidentskou kampaň v USA “v přímém přenosu”, takže jsme to všechno
viděli na vlastní oči a slyšeli na vlastní uši... okolo nás se v Miami v
ten čas mezi Američany nemluvilo o ničem jiném...a většina PRO vyslovovala
jméno Donalda Trumpa. Paní Clintonová se jim zdála neupřímná,
stylizovaná, neženská... jen média to viděla obráceně... mluvit ale o
objektivitě amerických médií je směšné...

Co podle vás Trumpovi k vítězství pomohlo? A co naopak zavinilo prohru
Clintonové?

Donaldu Trumpovi pomohlo do Oválné pracovny Bílého domu ve Washingtonu to,
za co ho u nás odsuzujeme, za co u nás odsuzujeme třeba i našeho
současného prezidenta. Mluvil otevřeně, mluvil nahlas a jadrně. Nebyl to
vždy vytříbený univerzitní tón, to je pravda, ale rozuměli mu a volili ho
i ti, kteří z jeho zvolení nakonec nebudou mít, řekl bych, ten největší
prospěch. Nepoužíval diplomatický jazyk, jímž se dá dobře vyhýbat
konkrétním odpovědím na konkrétní otázky. A paní Clintonová prohrála
ze stejných důvodů, jen z opačného pólu reality.

Voliči v USA přišli k volebním urnám opravdu v hojném počtu. Myslíte si,
že opravdu tak moc toužili po změně?

Neviděl bych za tím racionální nebo dokonce intelektuální důvod, prostě
rozdíl mezi oběma kandidáty byl tak propastný a názory na ně v americké
společnosti tak krajní, že většina Američanů uvěřila, že má-li
zvítězit jejich názor, musí jít jeden každý vhodit do urny lístek pro
svého kandidáta. Jinak že bude pozdě plakat nad výdělkem.

Jakou nejvýraznější změnu teď může Amerika od Donalda Trumpa podle vás
čekat?

Myslím, že největším překvapením bude, že se Donald Trump bude chovat
jako standardní americký prezident. Bude mít na celou řadu vnitroamerických
i mezinárodních problémů jiný názor než demokratická administrativa, ale
z amerických mantinelů nevybočí. Bude pěstovat americký sen, jehož je
sám produktem, to je jisté a věřím tomu, že ve světě bude hledat
consensus a nebude pěstovat rozpory.

A co říkáte na nepokoje a demonstrace v Americe po Trumpově zvolení?

Co se na to dá říct? Snad jedině to, že i v USA jsou lidé, kteří
nepochopili, že demokracie je vládou většiny, ať se mi to líbí nebo ne...
naštěstí to bez mrknutí oka respektují jak Hilary Clintonová, tak Barack
Obama.

"Není to můj prezident," skandoval dav. Nepřipomíná Vám to trochu situaci
u nás?

Viz moje minulá odpověď na předchozí otázku. Ano, některé jevy jsou
stejné všude ve světě. Někde se za to zavírá do vězení, někde se
kroutí hlavou a jinde se tomu smějí. Ale musím Vám oponovat, v USA se
nejednalo o dav, jako i u nás se nejedná o velký počet nespokojenců.

Co bude výsledek voleb v USA podle Vašeho názoru znamenat pro Evropu?

Zatím to znamená jen zděšení u většiny nereálných českých politiků a
také v Bruselu... tam ještě stále věří na dobře organizované
předvolební průzkumy. Ale myslím, že zatím skutečně vůbec netušíme,
kdo opravdu bude Donald Trump americký prezident. S chutí a radostí neustále
dokola omíláme jeho bonmoty z volebních shromáždění a stále si nechceme
přiznat, že něco jiného je předvolební kampaň a něco jiného pozice
prezidenta USA.

V tisku se objevilo, že právě Česká republika může mít v případě
válečného konfliktu problém, neboť dáváme na obranu méně, než jsme se
v rámci NATO zavázali a podle Trumpa by nás pak NATO také nemuselo bránit.
Vidíte tuto hrozbu jako reálnou?

Ale vůbec ne! Bránit proti komu, jakou hrozbu máte na mysli? S teroristy se
nebojuje pravidelnou armádou a na našem území. To je jiný druh nebezpečí.
Možná myslíte s bubákem Putinem, který, jak se mi zdá, může u nás i za
špatné počasí...ne, vůbec si nemyslím, že v současném světě hrozí
vojenský konflikt pro nějakou zdejší armádu, samozřejmě vyjímaje
odporné vojenské cvičiště v Sýrii a okolí. Já chápu, že nepřítel
musí být, aby se ukázalo zbrojení jako smysluplná investice, ale tam, kde
jsou nekonečné majetky v rukách stejných bohatých lidí na obou stranách
pomyslné barikády, se válčit nebude. To přece ví každé i malé dítě,
natož pan Putin, který rozhodně není hlupák! Pravda, za Donalda Trumpa
budeme nejspíš muset vyndat na armádu o něco víc, přesně tolik, k čemu
jsme se jako ČR smluvně zavázali...sliby a závazky se musí plnit...a to
nejen o Vánocích.

Jak hodnotíte Trumpův postoj k Rusku a k Číně?

To bych nerad komentoval, to, co vím, jsou, jak jsem už řekl, jen bonmoty z
předvolebních shromáždění. To pravé teprve přijde po 20. lednu 2017. Ale
věřím, že Donald Trump, jako zdatný a úspěšný byznysman, bude hledat ta
nejrozumnější a pro obě strany přijatelná řešení.

Odpůrci nového amerického prezidenta se prý obávají, že právě pod
vedením Trumpa by se mohlo stát, že nás Amerika "nechá napospas" Rusku.
Hrozí podle vás něco takového?

Ne, to určitě nehrozí. Ukrajina a Krym jsou historicky zcela jiné konflikty,
než Česká republika a další sovětské satelity v Evropě. Ta doba je pryč
a ruský prezident Vladimír Putin je, podle mého názoru, poučen historickou
zkušeností. Nechce bláto v botách, což se dokonale podařilo Sovětským
vůdcům, zejména panu Brežněvovi a vedlo to až ke zničení a likvidaci
Sovětského svazu. Myslím, že tahle “hrozba” je jen plané strašení
těch, co nemají jiný, zajímavější program.

V čem bude podle vás největší rozdíl mezi působením Trumpa a jeho
předchůdce? Jak myslíte, že se bude Trump stavět například k událostem v
Sýrii?

Myslím, že už jsem to vlastně všechno řekl. Donald Trump se bude snažit
konflikty řešit a bude se k nim chovat racionálně a pragmaticky, ideově
nepředpojatě.

Bude mít podle vás zvolení Donalda Trumpa americkým prezidentem nějaký
velký vliv na uprchlickou krizi?

Pokud jde o uprchlickou krizi, já bych nespoléhal na Donalda Trumpa, tu
musíme konečně začít skutečně řešit, samozřejmě ve spolupráci s
Američany, taky my sami. Musíme chca nechca vytvořit neprostupné a vojensky
chráněné hranice celého evropského prostoru a vpouštět na území
Evropské unie jen ty imigranty, o nichž budeme mít dostatek informací,
kteří pro nás a Evropu jako celek nebudou představovat smrtelné nebezpečí.
Neřkuli, že by pro nás Evropany měli být přínosem, jako tomu bylo s
českou emigrací do celého světa po krizích v socialistickém
Československu. Samozřejmě se nemůžeme a nechceme uzavírat, chceme
pomáhat potřebným, ale nikoliv na úkor existence evropské civilizace a
bezpečnosti evropských občanů, včetně občanů České republiky.

Michael Žantovský ještě před sečtením výsledků na svém Twitteru napsal,
že „svět, který jsme znali, skončil“. Je to jenom rétorika poražených,
nebo můžeme být skutečně na prahu zásadní proměny světa?

Já Michalovi Žantovskému dost nerozumím, nevím přesně, po jakém světě
volá, který svět to skončil. Asi má jiné informace než já, asi má jiné
informační zdroje. Nebo možná patří mezi ty, kteří ony informační
zdroje spoluvytvářejí...a teď s obavou očekává, že se to pořádně
zkomplikuje... pokud tohle s příchodem Donalda Trumpa do funkce prezidenta
Spojených států Amerických skončí, pak to nebude špatně.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Teherán uvedl podmínky, za kterých podpoří zmrazení těžby ropy

Írán bude souhlasit s kooperací s ostatními zeměmi v otázce zmrazení
těžby ropy pouze v tom případě, až úroveň těžby v zemi dosáhne čtyř
milionů barelů denně, prohlásil v neděli íránský ministr ropy Bijan
Namdar Zanganeh, informuje agentura ISNA.

„Do té doby, dokud se těžba ropy nedostane na úroveň 4 miliony barelů
denně, nemá smysl s námi v tomto směru pracovat", řekl ministr, když
odpovídal na otázku o tom, jestli se bude podle jeho názoru ruský ministr
energetiky Alexandr Novak snažit během svého pobytu v Íránu přesvědčit
vedení Íránské republiky, aby se připojilo ke zmrazení těžby.

Rusko, Saúdská Arábie, Katar a Venezuela se na schůzce v Dauhá v únoru
dohodly, že budou udržovat průměrnou těžbu na úrovni lednové, ovšem jen
v tom případě, že se k této iniciativě připojí i další výrobci.
Írán a Irák prozatím hovoří pouze o podpoře kroků zaměřených na
zlepšení situace na trhu a zmrazení těžby neslibují.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Analytik Koller: Hybridní sametová revoluce aneb nomenklatura sobě

ROZBOUŘENÝ SVĚT MARTINA KOLLERA Za dva roky od "sametové revoluce" uplyne
třicet let a vyvstává otázka, zda má smysl se takovými tématy ještě
zabývat, protože život jde dál, říká bezpečnostní analytik Martin
Koller. Přesto pro ParlamentníListy.cz sepsal obsáhlé zamyšlení nad
podstatou a smyslem tehdejších událostí. Neboli- o co tehdy vlastně
skutečně šlo?

Historie je vždy poučná, neboť se opakuje a každý je potrestán takovými
politiky, které si zvolil, nebo jejichž volbu svojí neúčastí ve volbách
umožnil. O takzvané sametové toho pravděpodobně ještě mnoho nevíme, byť
oficiální propaganda se to všemi způsoby snaží zatajit. Už nesmyslné
spojení slov révolution velouté (sametová revoluce), které vymysleli a
první použili v listopadu 1989 francouzští žurnalisté je ukázkou podvodu
a pokrytectví. Revoluce nikdy v historii nebyla a ve své podstatě ani
nemůže být nenásilná. Revoluce znamená zásadní společenskou změnu,
především z hlediska držitelů moci, a zároveň obvykle i majetkovou změnu.
O událostech v listopadu 1989 proto můžeme mluvit jako o dobrovolném, ne-li
předem dohodnutém, předání moci. Revoluce nastala až následně.

To vše se odehrávalo v rámci boje o koryta mezi komunisty ve vedení KSČ, z
nichž někteří byli ochotni prodat nejen duši, ale celý národ. V té době
výrazně poklesla úroveň pracovníků StB stejně jako v SSSR tamní KGB,
takže se staly rejdištěm boje o moc a odborně nezvládaly plnění úkolů.
Z určitého hlediska se nelze vyhnout názoru, že část vedení KSČ bez
skrupulí prodala svoji zemi, členskou základnu i občany nepříteli, aby si
mohli žít jako kapitalisti. Do určité míry to potvrzuje fakt, že do
předání moci byla zapojena řada vysoce odborných specialistů, například
z Prognostického ústavu, kteří měli přístup k informacím ze zahraničí,
široký rozhled, analytické schopnosti a kontakty v zahraničí. A nakonec
nelze přehlédnout, že vedení KSČ i StB zůstalo prakticky bez jakéhokoli
postihu, zatímco teror se snesl na jejich podřízené.

Zároveň je třeba zdůraznit, že bez sametové revoluce, označované
rovněž jako něžná revoluce, bychom se nedostali do EU, nestali se kolonií
a nestáli jako členská země NATO na prahu čtvrté světové války (třetí,
známá jako studená, končila právě v době sametové revoluce porážkou
SSSR). Samozřejmě je otázka, jaký by byl vývoj bez takzvaného sametu.
Vláda nomenklaturních špiček komunistické strany v oficiálně
socialistické, nikoli komunistické, republice byla ochotná se reformovat
stejně jako současní korupčníci a byrokrati v Bruselu a Berlíně, kteří
se ohánějí bolševickými hesly a páchnou fašismem.

Celý vývoj v osmdesátých letech bychom mohli označit za vzorovou ukázku
takzvané hybridní války, v níž na základě manipulace s davem občanů
evropské části takzvané světové socialistické soustavy zvítězily
americké a západoevropské tajné služby. Tím se jim podařilo získat
kolonie místo těch ztracených v Asii a Africe a expanzí zajistit stabilitu
ekonomického vývoje. Vidíme zde prakticky všechny prvky hybridní války,
kterou podle propagandistů EU a NATO údajně vymyslel teprve nedávno ruský
generál Gerasimov. Přitom ji v praxi poprvé ve velkém stylu použil již
Goebbels proti Československu koncem třicátých let minulého století.

Tento vývoj je z hlediska globálního boje o moc logický, protože vojenský
střet, který by přešel do jaderného konfliktu, by nepřinesl vítězství
žádné straně. I v tomto případě bylo vítězství jedné strany dáno
chybami druhé. Sovětská strana však možnost hybridní války koncem
osmdesátých let evidentně podcenila, možná pod vlivem války v
Afghánistánu, možná díky neschopnosti, ne-li zradě vlastní politické
reprezentace. V současnosti je v plném proudu další fáze. Zde by si
všichni, kteří podléhají aktuální tupé a rasistické mediální
propagandě proti Rusku, která připomíná dobu třetí říše, měli
uvědomit, že se jedná o slovanskou zemi a rovněž většina obyvatel naší
země jsou více či méně původem Slované.

Dodnes není řádně, úplně a jednoznačně zpracována historie přelomu let
1989 a 1990 v tehdejším Československu a pravděpodobně o něco takového
není ani zájem. Zda a čí, případně koho všeho byl kdo agent, se místy
neoficiálně ví, ale obtížně prokazuje. Nicméně urychlená likvidace
složek StB mnoha politických osobností před i polistopadového vývoje
mluví za vše; stejně jako řada svědectví. Nástupkyně KGB pravděpodobně
dodnes řídí řadu svých českých a slovenských oveček, jejichž složky
si odvezla.

Celá akce vzbuzuje dojem dobře zrežírované komedie. Rozhodně se nemusíme
opájet iluzorními představami, že hlavními hráči byli pubertální
demonstranti a demokracie lačný národ. Musíme si počkat na zpřístupnění
archivů tajných služeb řady států. Existují jen popisy a vzpomínky,
většinou jednostranného propagandistického charakteru. Už chybí jen
nějaký stupidní film angažovaného režiséra za peníze z našich daní
produkovaný ČT. Opačné názory a informace se objevují prakticky jen na
internetu a jsou označovány za komunistické a promoskevské a všemožně
potlačovány v duchu mediální totality.

Zároveň existuje řada konspiračních teorií kolem Václava Havla a řady
dalších protagonistů a vlivů. S přibývajícím časem se výrazně mění
pohled na sametovou revoluci a její vůdce u mnohých našich občanů.
Ukázkovým příkladem je Kocáb, tvůrce, či spíše oficiální mediální
realizátor iniciativy Most, která umožnila zachování pozic a beztrestnost
komunistických špiček do budoucna výměnou za předání moci, státu,
členské základny a občanů. Tento vývoj náramně připomíná Jelcinovu
perestrojku organizovanou skupinou amerických mediálních expertů.

Nelze přehlédnout, že současná situace v EU a rovněž u nás se začíná
konci osmdesátých let výrazně podobat. Pocit rostoucí nesvobody a cizácké
totality, lži a propaganda v médiích, svět na pokraji války a značná
část obyvatel přežívajících od výplaty k výplatě bez jakékoli
perspektivy a při pohledu na arogantní a blahobytné panstvo. Zastavení
sociální mobility a zoufalá snaha nomenklatury, která se označuje za elitu,
udržet si pozice a kořist za každou cenu. Pro ně je lepší válka s Ruskem
než revoluce, byť sametová, nebo dokonce referendum o EU.

Proč to prasklo

Pomineme-li vnější faktory hybridní války, je třeba připomenout, že
protirežimní vývoj roku 1989 podpořila většina obyvatel
předlistopadového Československa. Anketa v květnu 1989 ukázala, že mezi
členy KSČ si 50 % myslí, že roku 1968 nešlo o pokus zlikvidovat socialismus,
podle 54 % nebylo toto období objektivně vyhodnoceno a podle 59 % nebyl vstup
vojsk Varšavské smlouvy nutný. Zároveň 91 % dotázaných vyjadřovalo
potřebu demokratizace, zatímco o rok dříve to bylo 89 %. Ve stejném období
požadovalo 91 % dotázaných přestavbu (z ruského perestrojka) ve všech
sférách společnosti, nikoli přechod ke kapitalismu.

Zároveň se však 50 % z nich domnívalo, že nebude dotažena do konce, a 71 %
odpovídalo, že se o přestavbě hodně mluví, ale vše zůstává při
starém. Tentýž, ne-li horší vývoj můžeme čekat v případě nějakých
reforem současné EU. V roce 1988 bylo ochotno vstoupit do KSČ 12 %
nestraníků, o rok později pouze 6 %, zatímco 72 % dotazovaných odmítalo
vstoupit do KSČ roku 1986, 54 % roku 1988 a 66 % roku 1990. V červnu 1989 se
pouze 28 % dotázaných domnívalo, že KSČ hájí zájmy všech lidí, 12 %,
že hájí zájmy dělnické třídy (!) a pouze 16 % že hájí zájmy svých
členů. V roce 1989 odpovědělo na dotaz, zda by znovu vstoupilo do KSČ
záporně 51 % členů a 25 % si nebylo jistých.

Pro ilustraci, KSČ měla koncem roku 1989 celkem 1,7 milionu členů,
přičemž seznamy byly skartovány; Československá strana socialistická,
včetně současného ministra zahraničí Zaorálka 14 400 členů a
Československá strana lidová 46 900 členů, včetně pana Kalouska.
Slovenská strana slobody a Strana obrody byly komické organizace a měly
dohromady něco přes 2000 členů. V červnu 1989 uvádělo 52 % občanů, že
při budování socialismu převažovaly v politické oblasti chyby, 74 %
vidělo převahu nedostatků v ekonomické a 33 % v kulturní sféře. I
komunisté si musí přiznat, že tehdejší situace ve společnosti měla
daleko k ideálu.

Jednalo se o výsledek působení pěti základních faktorů. Především
okupace Československa v roce 1968 armádami Varšavské smlouvy a umístění
početného kontingentu sovětské armády na našem území. Ozbrojené
misionáře nikdo nevidí rád a tento názor zastávalo i nemálo členů KSČ,
především řadových. Politické čistky se podepsaly na rozvratu a
rozdělení společnosti. KSČ ztratila podporu většiny občanů, i když se
téměř všichni tvářili loajálně a chodili k volbám hlasovat pro vedoucí
úlohu strany.

Zadruhé nelze přehlédnout doslova zahnívání ve vedení komunistické
strany, které se nakonec zvrhlo v zastupování vlastních zájmů v
zastupitelské demokracii, jaké vidíme v současnosti na politické scéně
celé EU. Zatřetí výrazně přispěl mezinárodní vývoj, především
rozvrat v SSSR daný neschopností tamního vedení a porážkou ve válce v
Afghánistánu a v psychologické operaci známé jako hvězdné války, která
tvořila součást hybridní války. Komunistické strany satelitních zemí
ztratily svoji základní oporu. Gorbačov výslovně odmítl podpořit
československé i východoněmecké komunisty při potlačování demonstrací.

Důvodem byl především děsivý ekonomický krach jeho perestrojky a zoufalá
potřeba amerických financí k záchraně. V listopadu se připravoval na
jednání s americkým prezidentem Bushem, chtěl vypadat jako bojovník za
demokracii a lidská práva a klidně hodil spojence přes palubu. Začtvrté v
ČSSR silně zapůsobil dominový efekt předpokládaný Brzezinskim.
Vítězství antikomunistické opozice v Polsku, masový úprk východních
Němců do SRN přes Maďarsko, které otevřelo hranici s Rakouskem, a tisíce
„dederonů“ na západoněmeckém velvyslanectví v Praze, včetně
kapitulace vlády NDR a otevření hranic se SRN v říjnu 1989 podlomily pozici
KSČ a posílily opozici.

Nakonec nelze přehlédnout řadu hospodářských problémů v celé tehdejší
ideologizované a zbyrokratizované Radě vzájemné hospodářské pomoci
zaviněných opět neschopným vedením řízeným z Moskvy a zároveň
ekonomickou válkou s USA a EHS v rámci hybridní války.

Zároveň je nepochybné, že výše uvedená pětice faktorů by nemohla
působit bez zásadní materiální, politické a mediální podpory ze strany
zemí NATO a EHS, kterou dnes již nikdo nepopírá. Z geopolitického hlediska
se jednalo především o rozdrobení vojenského paktu Varšavské smlouvy.
Cílem bylo oslabení pozice SSSR/Ruska na základě německé pangermánské
ideologie o jeho vytlačení z Evropy do pozice na úroveň 17. století.
Následovat má rozdrobení Ruska na malé koloniální státy zahájené
rozbitím Sovětského svazu na přelomu osmdesátých a devadesátých let.
Tuto ideologii, kterou se nepodařilo uskutečnit v první ani druhé světové
válce převzala politická reprezentace USA a pokračuje prakticky dodnes.

Statistiky z osmdesátých let nevyznívají nijak radostně. Ve srovnání s
vyspělými státy západní Evropy a s tehdejšími USA jsme měli ve výrobě
a dopravě dvoj až čtyřnásobnou náročnost a náklady. Z hlediska podílu
na světových trzích pokleslo ČSSR v období 1965–1987 z 1,44 % na 0,94 %.
Vývoz představoval koncem osmdesátých let většinou suroviny a polotovary,
zatímco strojírenské produkce bylo jen 13 %. Stínová ekonomika,
převážně melouchářství (práce načerno, mnohdy v pracovní době a s
použitím nakradeného materiálu, samozřejmě nezdaněná) měla objem 30
miliard korun, což bylo víc než mzdy v celém strojírenství. (Ve stejném
období představovala stínová ekonomika 30 % ekonomiky Itálie.)

V období 1980–1985 se rozkradl stavební materiál v hodnotě kolem 20
miliard korun. Třetina materiálu na výstavbu rodinných domů pocházela z
takzvaně nezjistitelných zdrojů. Bylo to logické, protože se například
při stavbě dálnice hodnotil objem prostavěných investic v korunách, nikoli
v postavených kilometrech vozovky. V rámci bytové výstavby to bylo obdobné.
Stavební materiál mizel po nákladních autech a nepoužitý se zahrabával,
pokud se nerozkradl. Z vlastní zkušenosti mohu uvést, že se vydatně kradlo
i u armády. Vojenská kontrarozvědka, která nahrazovala (v rámci údajné
uvědomělé socialistické kázně) i neexistující vojenskou policii,
trávila mimo potlačování šikany, především honem na zloděje pohonných
hmot, stavebního a dalšího materiálu, potravin a zneužívání práce
vojáků k soukromým účelům víc času, než využila k potírání
špiónů a takzvaných kontrarevolucionářů. Mizela i munice a výbušniny a
nejednalo se o nějaké kontrarevolucionáře, ale členy strany.

V roce 1989 existovalo v ČSSR 30 000 milionářů, víc než před únorem 1948,
kromě úspěšných umělců a nepočetných sportovců a živnostníků
především z řad řezníků, zelinářů, taxikářů, hospodských,
veksláků, nákupčích a vedoucích obchodů s nedostatkovým zbožím. V tom
nejsou započítáni diplomaté a pracovníci zahraničního obchodu, kteří si
zřizovali v zahraničí ilegální konta. Místy docházelo k přímé
spolupráci státu s organizovaným zločinem, počínaje získáváním valut a
pašováním nedostatkových technologických součástek a konče spoluprací s
StB, která zajišťovala beztrestnost. Na zakrytí původu nezákonně
získaných peněz si šmelináři, sázkaři a veksláci kupovali výhry v
Sazce a Sportce.

Zájezdy do zahraničí v ceně mezi 40 000 a 55 000 korunami byly vyprodány za
den. Zprůměrované úspory byly kolem 14 000 na obyvatele. Na druhé straně
kolem 30 % obyvatel nemělo žádné úspory a mnozí důchodci, především
takzvaní starodůchodci doslova obtížně přežívali, takže od roku 1989 se
zase tolik nezměnilo. Platy se pohybovaly od zhruba 1600 korun uklízečky po
8000 u důlního kombajnéra. Ve vztahu k průměru byly zvýhodněny manuální
dělnické profese. Nevyučená dělnice s 25 lety praxe brala víc o 31 %,
řidič o 53 %, soustružník s desetiletou praxí o 30 %, zatímco učitel s
desetiletou praxí o 1 %, elektroinženýr o 29 %. Příjem mladých
manželství na osobu byl zhruba 10 % pod průměrem. Ženy měly při
srovnatelné práci až o 45 % nižší platy než muži. Nejhůře placená
byla sekretářka, která měla mít středoškolské vzdělání.

Počet vysokoškolsky vzdělaných obyvatel ve společnosti byl podstatně
nižší nejen ve srovnání s vyspělými kapitalistickými zeměmi, ale
dokonce i se SSSR. Vzdělání se nedostatečně zohledňovalo v platech a je
logické, že právě vzdělaní občané podpořili změny nastartované v
listopadu 1989. Rozvinutá byla rovněž korupce. Podle výzkumu z roku 1988
pouze 3 % dotázaných uvedlo, že nikdy nedalo úplatek. Nejvíce bylo
postiženo školství, zdravotnictví a služby. V rámci plánovaného
hospodářství se nepospíchalo s inovacemi průmyslového, především
spotřebního zboží, a dokonce se neplnily ani směrnice ÚV KSČ. Pro podniky
bylo výhodné udržovat zavedenou výrobu s rezervami výkonu, aby se mohly
překračovat plány a socialistické závazky.

Stačí připomenout do nekonečna protahovanou výrobu beznadějně
zastaralých automobilů Škoda 105 a 120, nebo nákladních Praga S5T. Obecně
lze konstatovat, že propad nastartovala normalizace po roce 1968, která naše
hospodářství podřídila ve větším rozsahu sovětským požadavkům, a
navíc emigrovalo do zahraničí nebo bylo v rámci politických čistek a
osobní pomsty odsunuto z vedoucích a odborných pozic velké množství
odborníků.

Ekonomické problémy očima generálního tajemníka Jakeše:

Do roku 1968 lze sledovat průměrný růst mezi 2 až 4 %, teprve poté nastal
pokles. Na druhé straně nelze přehlédnout poměrně dobrou sociální a
propopulační politiku od roku 1970, především masovou výstavbu levných
bytů s minimálními náklady, bezúročné novomanželské půjčky, prakticky
plnou zaměstnanost založenou na rozsáhlém exportu průmyslové produkce,
byť mnohdy nekvalitní, na ještě zaostalejší trhy ostatních
socialistických zemí. Zadluženost státu byla minimální, přičemž
existovala armáda s 217 000 vojáky (1988), tisíci tanků a stovkami bojových
letounů.

Dále je třeba připomenout zhruba čtvrtinovou kriminalitu (ČSSR měla 23 000
příslušníků VB, současných policistů je v ČR 42 000), menší spotřebu
alkoholu, menší počet sebevražd a minimální počet narkomanů ve
srovnání se současností. Porodnost sice pomalu klesala, ale ještě roku
1990 připadalo na jednu ženu 1,89 dítěte (roku 1960 to bylo 2,12),
přičemž migrace z rychle se rozvíjejícího Slovenska byla již minimální
s výjimkou záplavy cikánů, odjinud byla téměř nulová. Rovněž obranný
a letecký průmysl produkoval řadu úspěšných výrobků, a to i z hlediska
exportu.

Stát věnoval obrovské částky do rozvoje školství všech stupňů a
produkoval velmi dobré a použitelné absolventy i z hlediska světového
srovnání. V současnosti vyhazuje miliardy na nepoužitelné vysokoškoláky
nevalné úrovně, přežívající a škodící v cizáckých neziskových
organizacích. Zdarma byly rovněž všemožné možnosti rozvoje sportovního a
kulturního nadání, speciální byl Svazarm, který připravoval obyvatele na
krizové situace a válku, počínaje odbornými znalostmi od řidičských
průkazů po elektrotechniku.

Zdravotní péče si místy zasloužila kritiku, nicméně ve srovnání se
státy EHS dosahovala téměř průměru, o zaostalých zemích typu Portugalska,
Španělska a Řecka nemluvě. Navíc byla zadarmo včetně léků, pokud
pomineme úplatky, které ostatně přežily v některých oborech dodnes. Na
situaci v roce 1989 lze proto pohlížet z různých úhlů, ale zpomalování
rozvoje v období od roku 1970, především z hlediska moderních technologií
a neochota vládnoucí nomenklatury přejít při realizaci reforem od slov k
činům je realitou.

Pomineme-li vnější vlivy, existují z hlediska důvodu občanů k odporu dva
důvody. Podle jedné skupiny odborníků to bylo prosté zaostávání z
hlediska životní úrovně ve srovnání se západoevropskými zeměmi a USA,
přičemž reality neznalí občané ČSSR přehlíželi negativa
kapitalistického systému, pro nějž jsou permanentní krize a vysoká
nezaměstnanost běžným jevem. Podle druhé teorie nezapříčinila vývoj
hmotná nouze, potlačování občanských práv a omezená demokracie (nicméně
ústava ČSSR umožňovala odvolání politika na rozdíl od současné), ale
normalizace, která zastavila sociální mobilitu a nastolila vládu stále
tupější a zpolitizovanější byrokracie. Došlo k vyvolání atmosféry
strachu a potlačení lidské aktivity, snahy o seberealizaci a individuality.

To se samozřejmě odrazilo i ve výrobě. Pár protekčních výjimek typu
Slušovic nemohlo situaci změnit. Společnost připomínala rudou armádu v
červnu 1941, kdy se každý velitel bál zavelet bez schválení shora, ale
všichni chodili na stranické schůze a jednotně hlasovali podle nařízení
politruka. Značná část občanů neviděla pozitivní perspektivu.

Pro zajímavost, podle ankety z června 1989 uvádělo jako příčinu
aktivizace opozice 65 % respondentů nespokojenost s vývojem, 58 % vliv vývoje
v okolních zemích a 38 % jako vliv propagandy ze západu. S požadavky opozice
souhlasilo pouze 16 % dotázaných a nesouhlasilo 26 %. Opět můžeme
konstatovat podobnost se současnou EU, včetně předpokladu nevalné
bojeschopnosti budované evropské armády.

Události kolem 17. listopadu vyšetřovaly dvě komise. Společná komise
Federálního shromáždění a České národní rady z 29. 11. Neměla
žádné pravomoci. Konstatovala, že je důvodné podezření, že zásah na
Národní třídě byl předem naplánován a řízen dvěma velitelskými
místy, která byla odlišně instruována, nebyl objasněn vliv KGB ani
činnost StB, ale zásah měl pravděpodobně vést k odstranění Jakešova
vedení KSČ (konkurenční skupinou komunistů). Dvacátého září 1990 byla
ustanovena Parlamentní komise vedená disidentem Rumlem. Výsledkem byla
zpráva, v níž se uvádělo, že studentskou akci neorganizovali disidenti a
zásah proti studentům nebyl plánován a nešlo o diskreditaci vedení KSČ.
Ubohost je téměř účelová.

Zůstává řada otázek. Proč se manifestanti nerozešli na Vyšehradě? Kdo
vyprovokoval pokračování do centra? Proč byl zásah policie v podstatě
chaotický a nakonec znemožnil demonstrantům se rozejít? Proč byl zásah
zbytečně brutální? Reagovala Veřejná bezpečnost na vývoj situace, nebo
konala podle předem připraveného plánu?

Pro připravenost akce mluví velké soustředění vozidel a další techniky.
Ani jedna zpráva nepřinesla nic důležitého a v podstatě nebyl nikdo
potrestán s výjimkou velitele akce a velitele pořádkové jednotky, kteří
dostali shodně po třech letech nepodmíněně. Stále zůstává otázkou,
proč 17. listopadu, a především v následujícím období nezasáhl
početný represivní aparát. Armáda měla problém s vojáky základní
služby, ale Veřejná bezpečnost se svým pohotovostním plukem a
pohraničníky sotva. Rovněž Lidové milice složené z členů KSČ měly
proč bojovat.

Bylo to dáno pouze naprostou neschopností politického vedení naučeného se
vázat na Moskvu, nebo se jednalo o komplot záměrně paralyzující
bezpečnostní složky? Faktem je, že mnozí vedoucí pracovníci StB pracují
v současnosti pro americkou vládu a podivuhodně vyrostli i někteří
předlistopadoví armádní důstojníci, přestože se jednalo o komunistické
nomenklaturní kádry na pozicích velitelů útvarů a samostatných jednotek.

Neoficiální informované zdroje mluví o tom, že na den 10. prosince 1989
byla připravována agresivní demonstrace před Hradem, kde měl být
vyprovokován ozbrojený zásah hradní stráže a střelba do demonstrantů.
Mělo se jednat o akci zahraničních tajných služeb. Nebo ve spolupráci s
nimi? Informaci nelze prokázat, nicméně nelze přehlédnout, že 17. listopad
disidenty stejně jako pravděpodobně i část StB, která některé z nich
řídila, doslova překvapil. Vše se událo mimo ně a Havel seděl ve vězení.
Sametová revoluce jim málem utekla.

Co byla a nebyla

Možno říci, že sametová revoluce vlastně nebyla vzpourou proti socialismu,
ale proti únavě a neperspektivnosti normalizace. Dokladem jsou opět
sociologické výzkumy a statistiky. V listopadu 1989 preferovalo reformu a
takzvanou třetí, střední cestu mezi socialismem a kapitalismem 47 %
dotázaných, 31 % chtělo zachovat stávající socialismus a pouze 3 % dávala
přednost kapitalismu. Většina lidí si představovala reformovaný
socialismus, jakousi třetí cestu, kterou se nakonec podařilo realizovat v
Číně a jejímž teoretikem byl československý ekonom Ota Šik a do určité
míry i prognostik Valtr Komárek, a pravděpodobně ji kdysi preferoval i
Miloš Zeman.

Mělo se jednat o stát s určitou úrovní kapitalismu, především z hlediska
malovýroby, zemědělství a živností, kde by však byl zachován silný
sociální systém a velké strategické státní podniky. Ostatně již hlavní
a nejznámější protirežimní uskupení, Charta 77, ve svých požadavcích
nepožadovalo demontáž režimu, pouze dodržování Helsinských dohod a
lidských práv, které československá oficiální politická reprezentace
uznávala.

Zuřivá represe vůči signatářům a mluvčím Charty byla dokladem až
nepochopitelné stupidity vedení normalizačního režimu, kde se chátrající
Husák snažil zalíbit ještě zchátralejšímu Brežněvovi. Zde je třeba
dodat, že počet členů opozičních skupin byl před listopadem 1989 malý. V
roce 1987 se jednalo o pět disidentských skupin, konkrétně Charta 77, VONS
– Výbor pro obranu nespravedlivě stíhaných, Československo-polská
Solidarita, Výbor pro ochranu maďarské menšiny a část Jazzové sekce.
Charta zorganizovala první nevelkou demonstraci 10. prosince 1987 na Den
lidských práv. Velké demonstrace následovaly až 25. března, 28. října a
10. prosince 1988, kdy se začali zapojovat občané.

Opravdu protirežimní a politické podoby nabyl Palachův týden v lednu 1989 a
ještě stále dost zastřenou formou proklamace Několik vět, která
požadovala změnu ústavy. Proklamaci podepsalo 40 000 občanů a režim proti
ní vyrobil podpisovou akci na všemožných pracovištích, která notně
připomínala antichartu. Nicméně v roce 1989 bylo opozičních skupin
několik desítek, vydávaly ilegální tiskoviny, a přesto měly dohromady
kolem 500 členů a 5000 aktivních sympatizantů. Všechny skupiny byly
prošpikovány agenty StB, tudíž plně pod kontrolou režimu. V žádném
případě se nejednalo o masové a protirežimní hnutí. Rozhodně neplatí,
že co Čech to antikomunistický odbojář. Nejhlasitější bojovníci se
objevili až v roce 1990, někteří i později, když už nic neriskovali.

A takto události roku 1989 dnes na školách vysvětluje Člověk v tísni:

Nelze zapomenout na podíl studentů z hlediska sametové revoluce. Nejedná se
ani tak o zásah policie 17. listopadu, kde si mnozí mládežníci odnesli
jelita od obušků a současná historiografie z toho dělá vražedný masakr,
téměř jako tehdejší propaganda s údajně mrtvým agentem Zifčákem, alias
studentem Šmídem. Zároveň lze připomenout, že ani studenti nepožadovali
demontáž režimu. Většina z nich ostatně pocházela z partajních rodin.

Tehdejší Socialistický svaz mládeže byl z určitých hledisek rovněž
vyčpělou organizací řízenou čtyřicetiletými profesionálními svazáky s
umaštěnými přerostlými vlasy, ale kupodivu již rok před listopadem
organizoval v klubech studentská diskuzní fóra zaměřená na názory a
návrhy mládeže k zlepšení situace ve společnosti. Disidenti si jen
přidali slovo občanské, ale fóra tu byla dávno před jejich schůzemi ve
Špalíčku a Auroře.

V té době zuřil ve vedení KSČ mocenský boj, který vyhráli konfrontačně
ladění stalinisté typu Jakeše a Bilaka. Předseda vlády Adamec, který se
snažil vést dialog s opozicí a v létě 1989 připravoval reformy, včetně
odstranění článku o vedení země komunistickou stranou z ústavy, měl
minimální podporu. Ještě v prosinci 1989 se vedení Občanského fóra
zdráhalo (nebo se tak tvářilo) vstoupit do oficiální politiky a prosazovat
změnu politického režimu, přičemž předpokládalo vládu, kde většinu
křesel měli držet členové KSČ a menšinu členové Čs. strany lidové a
Čs. strany socialistické.

Důkazem je dopis Václava Havla za OF a Milana Kňažka za VPN (Veřejnost
proti násilí) premiéru Adamcovi s návrhy na pozice ministrů do nové vlády:
...„dále Vám doporučujeme náměstka ředitele prognostického ústavu
ČSAV ing. Vladimíra Dlouhého, CSc.,. člena KSČ, do funkce místopředsedy
federální vlády, orientovaného na ekonomickou sféru a její budoucnost…“
Dále jmenují Jiřího Dienstbiera, bývalého člena KSČ, politologa prof.
PhDr Miroslava Kusého CSc., ing. Václava Klause jako znalce finanční
problematiky a kováře Petra Millera, pravděpodobně jako reprezentanta
dělnické třídy. Dienstbier ostatně již na konferenci OF 27. listopadu v
den generální stávky tlumočil vzkaz Václava Havla, že Fórum není
antikomunistickou organizací…

Teprve následující den začaly první kroky k předání moci. Na setkání
reprezentace OF (Havel, Hanzel, Čarnogurský, Jičínský, Miller, Klaus, Malý,
Mejstřík, Klíma a Kriesová) s reprezentanty KSČ (Adamec, Čalfa, Kučera,
Krejčí, Pavel) bylo předneseno několik ultimativních požadavků. Dne 1.
prosince byla dohodnuta rekonstrukce vlády a 2. prosince odzbrojeny Lidové
milice (sklady spravované sekretariáty KSČ předány armádě). V
následujících dnech došlo k dohodě o kandidatuře Václava Havla na
prezidenta. Podle průzkumu veřejného mínění 30 000 obyvatel měl podporu
11 % obyvatel Dubček, 3 % Císař, Havel pouze 1 %, stejně jako Adamec,
přičemž zbytek dotazovaných byl nerozhodný. (Vedení OF před volbou
prezidenta donutilo populárního Dubčeka a Císaře odvolat kandidaturu a v
několika dnech zajistilo Havlovi stejně masivní mediální podporu jako
ruští oligarchové Jelcinovi).

Sedmého prosince podal Adamec demisi, na svoje místo doporučil Slováka a
člena KSČ Čálfu, kterého rozhodně nechtěli reprezentanti VPN (preferovali
Valtra Komárka), čímž byl ze hry o úřad premiéra vyřazen Dubček.
Téhož dne se Havel dohodl s ministrem obrany Vackem, že armáda nebude
zasahovat do politiky. Následujícího dne krizový štáb OF rozhodl opustit
Havlovu strategii předsunutých hlídek ve vládě a přejít na strategii
obsazení klíčových vládních pozic.

Desátého prosince designovaní ministři složili na Hradě do rukou
komunistického normalizačního prezidenta Husáka prohlášení: „Slibuji na
svou čest a svědomí, že budu věren Československé socialistické
republice a věci socialismu“ a potvrdili to vlastnoručním podpisem. Ze
sněmovny odešla část komunistických poslanců (16) a byla nahrazena 25
nevolenými poslanci za OF. Předsedou Sněmovny národů se stal komunista
Jozef Stank a Federálního shromáždění Dubček.

V podstatě lze konstatovat, že teprve po 10. prosinci 1989 byla zahájena
opravdová revoluce převzetí moci a majetku. Do té doby probíhalo vše v
souladu s ústavou. Během následujících dvou let vznikla první
polistopadová politická strana – ODS po rozdělení OF; po ní řada
dalších; nastal propad průmyslové i zemědělské výroby, devalvace koruny,
která zlikvidovala polovinu vkladů v bankách, pokles reálných platů a
raketový růst platů poslanců a ministrů, odsun Havla z reálné politiky do
pozice loutky, lustrační zákon, kupónová privatizace, omluva sudetským
Němcům a nakonec rozdělení republiky a v neposlední řadě členy OF od
prvopočátku propagovaná spolupráce s NATO. Vedoucí pozice oficiálních
hrdinů zaujali příslušníci OF a jejich rodin, mnohdy bývalí komunisté z
padesátých let a nomenklaturní kádry z let osmdesátých, kteří dodnes
tvoří základ pražské „havlérky“ posluhující cizáckým zájmům (a
vedení ČT). Ale to už je jiná kapitola československých dějin.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Rogozin odhalil tajemství “speciálně vycvičených kocourů” v
továrnách na výrobu letadel

Vicepremiér Ruska Dmitrij Rogozin vtipně okomentoval objevení se kocoura v
továrně na výrobu letadel Sokol v Nižním Novgorodu.

V místních médiích se objevila informace o tom, že během porady,
věnované výrobě letadla Il-114, se po chodbách závodu procházel kocour.
Místní tisk nazval zvíře „chlupatým špionem".

„To není špion, ale náš spolubojovník. V každé letecké továrně u
nás pracují speciálně vycvičení kocouři, aby sem ani jedna americká myš
nepronikla", napsal Rogozin na své stránce na Facebooku.

Il-114 je dvoumotorové turbovrtulové letadlo, počet cestujících — 64,
optimální rychlost — 500 kilometrů za hodinu, délka letu s cestujícími
— 1400 kilometrů.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Romský aktivista Holomek: Zemana volí ti, co si nedokáží analyzovat situaci.
Ať udělá co nejvíc chyb, aspoň lidi uvidí, co je zač. Táhne nás do
Ruska, díky bohu za EU

ROZHOVOR Uměle vyvolávané a hlavně virtuální nebezpečí migrace u nás
paradoxně pomohlo Romům. I to si myslí romský aktivista Karel Holomek a
předseda nevládní organizace Společenství Romů na Moravě. Zároveň také
upozorňuje, že rozpad EU by mohl být velké neštěstí. Přál by si, aby
Miloš Zeman udělal „ještě víc ,kalašnikovů‘ a chyb, jako je kauza
Peroutka, aby bylo jasné, jaký je“.

Kam se podle vás posunula problematika migrace s tím, že loni do Evropy
přišly skoro dva miliony lidí?

V České republice se nezměnilo skoro nic, když čtu ta směšná čísla o
nějakém stu migrantů, není to nic. Musím ale přiznat, že se změnil můj
pohled na vnímání lidských práv. I já, který jsem byl vždy
bezvýhradným zastáncem lidských práv, jsem musel některé věci
přehodnotit z hlediska limitů, které zde v případě tak velké migrace jsou.
Je-li ohrožena bezpečnost země, je třeba činit určitá opatření, ne ale
taková, která by popřela principy, na nichž stojí například Evropská
unie. Musím také říct, že velmi oceňuji postoj české vlády a premiéra
Sobotky, a to i přes výhrady, které k němu mám. Ten postoj se nevymyká
principu solidarity s EU, a přitom bere v úvahu limity a hranice, které musí
i Česká republika respektovat, aby bezpečnost a fungování státu byly
zajištěny. Liší se tím od postoje maďarské vlády nebo Polska, je podle
mne dobře, že se Česká republika z tohoto přístupu vymyká, a je to i v
Evropě pozitivně hodnoceno. Oceňuji také, že v tomto směru vláda a
zejména premiér Sobotka, z něhož se „z povinnosti“ stal statečný
člověk, obratnou politikou dostali prezidenta Zemana do role člověka, který
musí jezdit na jakési spanilé jízdy po krajích českých, protože v
zahraničí ho kromě Ruska a Číny nikde neberou vážně.

Největší tíhu migrace nese Německo, Angela Merkelová ale ztrácí podporu
voličů. Myslíte, že svou politiku dlouhodobě dokáže obhájit?

Je faktem, že AfD, považovaná za nacionalistickou stranu, uspěla, ale
zdaleka to není tak, že kancléřka Merkelová prohrála, jak to interpretuje
například Václav Klaus. Rád bych se ho zeptal, co říká na to, že šéfka
AfD prohlašuje, že na hranicích Německa se budou migranti střílet. CDU
ztratila, ale pořád platí, že hraje v německé politice hlavní roli.
Klause považuji za člověka, který má sice brilantní mozek, ale někdy je
naprosto vedle jak ta jedle. Merkelová vůbec neprohrála, lze mluvit o
neúspěchu CDU, ale ne o neúspěchu Angely Merkelové, která je dlouhodobě
úspěšná, ještě úspěšnější, než byl Helmut Kohl. Evropská unie je v
problémech, ale já jako občan České republiky jsem rád, že jsme jejím
členem. Stačí si všimnout, co EU dělá, třeba i pro řešení problematiky
Romů. Všude kolem je zřetelně vidět, čím EU prospěla ČR, městům a
podobně. A takové řeči, že si od Unie nenecháme diktovat nebo že je to
stejná organizace jako RVHP nebo Varšavská smlouva, nemůže přece žádný
soudný člověk brát vážně. Je v zájmu i všech těch, kteří na
Evropskou unii nadávají, udržet se v ní, protože je to jediná perspektiva
vývoje. Když se EU rozpadne, spadneme pod vliv Ruska, jak to prosazuje pan
Zeman. Tomu se ale musím jen smát, je to ovšem smích plný hořkosti.

Obliba prezidenta Miloše Zemana u nás roste. Myslíte, že mu může vydržet
do prezidentských voleb a že bude opět zvolen?

Zeman prostě si už teď dělá volební kampaň a hraje na to, že polovina
národa je na jeho straně. Je to ale polovina těch, kteří si nedokážou
analyzovat situaci a stanovit pořadí hodnot, které musejí platit pro lidské
jednání. Je s podivem, že jsou ještě lidé, jež na jeho rétoriku slyší.
Přeji si, aby Zeman udělal ještě více chyb, ještě víc „kalašnikovů“
a chyb, jako je kauza Peroutka, aby bylo jasné, jaký je. Snad se lidem
otevřou oči. Prezident Zeman je největším bezpečnostním rizikem tohoto
státu, on i lidé z jeho okolí – Mynář nebo Nejedlý – to je naprostý
skandál.

Má nějakou šanci případný Zemanův protikandidát?

Doufám, že neprozradím nic tajného, ale asi před třemi týdny proběhla v
Brně schůzka, kterou svolal režisér Rychlík s tím, že je třeba se
poradit, koho postavit proti Zemanovi, aby to byl důstojný soupeř. Byly tam
osobnosti z intelektuálního prostředí i spousta mladých lidí a doufám,
že se to povede. Navíc zde ve střední Evropě máme příklad prezidentů
Kisky nebo Dudy, kteří původně byli neznámí, a přesto uspěli.
Důležité je, aby mladí lidé šli k volbám a věděli, co je v zájmu
tohoto státu. A je také nutné volit, byť se skřípěním zubů, sociální
demokraciii při parlamentních volbách v roce 2017, které budou tři měsíce
před prezidentskými volbami. Pokud by vyhrál Babiš, tedy strana ANO, je
jisté, že by prezident jmenoval premiérem Babiše a Babiš bez okolků by ze
Zemana učinil kandidáta strany ANO pro prezidentské volby. Není žádné
tajemství o existenci tandemu Babiš – Zeman. V případě vítězství
sociální demokracie lze jen stěží přepokládat, že by sociální
demokracie podporovala volbu člověka, který ji permanentně nenávidí a
škodí jí. Napříč politickým spektrem současnosti nevidím žádnou
stranu, která by Zemana podporovala, kromě ANO, a to ještě s výhradami.
Bohužel rozhodovat budou lidé, kteří nevidí, jaká nebezpečí současný
prezident představuje, a hodnotí jeho přibližování se průměru či snad
podprůměru českého občana a voliče. Tomu primitivní rétorika Zemana
lahodí.

Nejistota zasáhla i Evropskou unii, chystá se britské referendum, sílí
euroskepticismus. Jak to vnímáte?

Určitě by bylo velké neštěstí, kdyby Británie z EU odešla, pokud sleduji
názory premiéra Camerona, i on si to uvědomuje. Členství je pro Británii
přínosem a větší část jejích občanů je pro zachování členství v
Unii. Británie je důležitou součástí EU, nemyslím sice, že by její
odchod znamenal naprostý konec Unie, ale velmi špatné by to bylo. Je zcela
jasné, že by toho využilo Rusko, čím více bude Evropská unie
rozklížená, tím více bude růst Putin. Jak sám řekl, považuje za
největší neštěstí rozpad Sovětského svazu, a to jasně svědčí o tom,
že usiluje o obnovení velmocenského postavení své země. A proto je nutné,
aby proti němu stála silná, tvrdá a bezpečná hranice, a tou jsou jedině
USA, NATO i Evropská unie. Je to jediná možnost, jak udržet Putina v
rozumných mezích.

Jak vidíte budoucnost Sýrie a tamních konfliktů poté, co bylo uzavřeno
příměří a ruské letecké síly se stahují? Má šanci nějaké
kompromisní řešení vedoucí k míru? A jak to může ovlivnit migrační
krizi?

Už to, že se začíná řešit problém na místě, je dobrý signál.
Základem řešení migrační krize je nyní dohoda s Tureckem, byť za cenu
určitého vydírání. Turci musejí zabránit nekontrolovatelnému přílivu
migrantů. Putin sice stahuje své letecké síly, ale není to proto, že by
dosáhl cíle likvidace Islámského státu, ale hodí se mu to do jeho
momentální koncepce. Uvidíme, co přinese jednání EU s Tureckem, pokud se
dohodnou, bude to sice stát velké peníze, mohlo by to přinést řešení
migrační krize.

Prezident Zeman pro letošek předpověděl, že se migrační vlna přežene i
přes nás. Má podle vás pravdu?

To je nesmysl, žádná uprchlická vlna v Česku ani na Slovensku nebude, budou
to možná větší počty uprchlíků, které budeme přijímat, jak je to
nastaveno podle evropských dohod, ale i kdyby to bylo nějakých pět tisíc
lidí, nejsou to žádné nebezpečné počty. To, co říká Zeman, je jen
nahánění strachu a populistické shánění přízně. Jiná věc je, jak se
potom budou ti lidé integrovat. Takové programy musí zabezpečit stát.
Tvrdím ale, že žádná nebezpečná vlna se přes nás nepřevalí. Ostatně
migranti o Česko neprojevují příliš zájmu. Chtěl bych ještě upozornit
na jeden aspekt migrace – podívejte se, co se stalo s Romy a pohledem na ně.
To uměle vyvolávané a hlavně virtuální nebezpečí migrace u nás jim
paradoxně pomohlo, protože z vědomí většiny občanů vytěsnilo jejich
nesnášenlivost k Romům. Středem zájmu je někdo jiný, a to musím
přičíst k dobru Miloši Zemanovi. Nebezpečí, kterým nesmyslně straší,
pomohlo Romům. Najednou je klid, problém jako by přestal existovat.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Buď půjdete poslušně s EU, nebo zaúpíte pod knutou Ruska. Vědec rozebral,
proč je tento argument nesmyslný

Vědecký pracovník Tomáš Vaněk se na webu Neviditelný pes vyjádřil ke
dle něj falešnému dilematu „Evropská unie, nebo Rusko“.

„Kdo kritizuje EU či uvažuje o tom, zda a nakolik je naše členství pro
nás výhodné, je agentem Kremlu a chce naši zemi opět posunout do sféry
vlivu Ruska,“ uvedl to, co často slýchá, Vaněk. Podle něj právě toto je
klasickým příkladem „falešného dilematu“, které je odborně
definováno jako „jeden z argumentačních klamů, který vyvolává dojem,
že existují pouze dvě, tři, čtyři možnosti tam, kde je jich ve
skutečnosti více“.

„Nejde jen o to, že sama argumentace, že kritika EU je něco špatného,
nás vrací do dob reálného socialismu, kdy byla povolena jen kritika
amerického imperialismu a ti, kdo si dovolili kritizovat ‚tábor míru a
socialismu‘, byli nálepkováni jako ‚samozvanci a zaprodanci‘, ale
především o to, že je nesprávná i věcně,“ dodal. Jak se domnívá,
jako členové nějakého spolku máme právo kritizovat to, co se v něm děje,
a v případě, že nejsme spokojeni a nejsme schopni to změnit, můžeme
spolek i opustit. V rámci své kritiky Evropské unie uvádí mimo jiné to,
že je nutno si uvědomit, že pokud jde o vnější bezpečnost státu,
nepředstavuje EU žádné bezpečnostní záruky. „Každý je svědkem toho,
že není schopna uhájit své hranice ani proti neozbrojeným migrantům. Tuto
záruku poskytuje jen NATO svým členům bez ohledu na to, zda jsou členy EU
nebo ne,“ píše Vaněk. Poslední vývoj navíc dle jeho názoru ukazuje, že
velké státy, především Německo, se necítí být vázány jakýmikoliv
dohodami uvnitř EU, bezohledně prosazují svoji vlastní politiku a těm,
kteří nechtějí „držet hubu a krok“, bezostyšně vyhrožují. Původní
text ZDE „Pokud jde o Rusko, za jehož agenta budu nepochybně na základě
tohoto textu označen, jeho imperiální politika je dlouho známá, neměnná,
a tudíž zcela nepřekvapivá. Stejně tak není překvapivé, že využívá
všech možností pro zvýšení svého vlivu i u nás. S tím je třeba
počítat a podle toho je třeba se chovat. Ale to je zcela v rukou naší
vlády a našich občanů. Proti případné vojenské intervenci nás chrání
NATO, s případným růstem vlivu politického si musíme poradit sami. Zde
nám opět nepomůže ani EU. Ostatně rád bych připomněl, že Německo se
dokázalo s Ruskem vždy dohodnout proti zájmům jiných států, a to nejen v
minulosti (pakt Molotov-Ribbentrop), ale i v současnosti (ropovod Nordstream),
kdy se v celé věci angažoval osobně i německý kancléř,“ podotkl k
Ruské federaci Vaněk. Důležité je dle jeho názoru především to, že
černobílá volba „EU, nebo Rusko“ je zcela matoucí. „Ano, můžeme se
pokusit o reformu EU a osobně bych takové řešení preferoval. Má to ovšem
‚háček‘. Při jakémkoliv pokusu o jiný názor nám nejen není
nasloucháno, ale je nám především v souvislosti s migrací vyhrožováno. A
to nejen Česku, ale celé V4,“ uzavřel s tím, že jednou z možností je
tak neposlušnost či vzít opět vládu do svých rukou. : Psali jsme: : : : :
Herec Hrušínský vyzývá veřejnost: Chystáte se na podzim volit estébáky
a kolaboranty s Ruskem? Podívejte se na tyto fotky! : : : : Chlácholivé
tvrzení, že s většinou muslimů není problém, teď neobstojí. Buchert
sepsal desatero : : : : Komentátor Petráček: Pokud odejde Merkelová, postoj
Berlína k migraci a kvótám se změní k lepšímu? Čerta k lepšímu,
ukazuje Schulz : : : : Žádám, ať EU začne fungovat! Michal Hašek se
pěkně naštval: Včera Barcelona, dnes Finsko, zítra...

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Trump má za to, že pouze USA „bojují za Ukrajinu“

USA jsou jedinou zemí, která reálně bojuje za Ukrajinu, prohlásil americký
miliardář Donald Trump, který je uchazečem o post prezidenta za
Republikánskou stranu.

Podle jeho slov, „bojujeme za Ukrajinu." „Ale nikdo jiný za Ukrajinu
nebojuje. Kromě jí samotné, samozřejmě," míní Trump. Je přesvědčen,
že „je to nečestné a nelogické."

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Černobyl, Fukušima, Majak. V části jaderné elektrárny na hranicích NATO
visí ta jména jako memento. PL se dostaly do běloruského strategického
objektu

REPORTÁŽ Incident s tlakovou nádobou reaktoru. To už mají za sebou v
běloruské jaderné elektrárně, jejíž první blok má začít vyrábět
energii v roce 2019. ParlamentníListy.cz se dostaly na velké staveniště u
městečka Ostrovec, které se nicméně nachází nedaleko hranice s Litvou,
takže i s EU a s NATO. Vysocí představitelé projektu však byli velmi
otevření.

Před rokem v nově budované běloruské jaderné elektrárně Ostrovec došlo
k nehodě. Při manipulaci se jim tam sesunula tlaková nádoba reaktoru, jedna
z nejdůležitějších součástí elektrárny. „Na velkých stavbách se
něco takového může přihodit. Selhal lidský faktor. Bezpečnost je u nás
prioritou, a proto jsme požádali dodavatele technologie, aby tlakovou nádobu
reaktoru vyměnili, což se i stalo. Při převozu náhrady se zase část obalu
otřela o překážku u cesty, ale šlo o maličkost,“ sdělil nyní ředitel
Běloruské jaderné elektrárny Michail Filimonov. Dlouho poté, co informace
vyčmuchali a zveřejnili novináři. Bělorusko má s jadernou energií dost
nešťastnou zkušenost. Právě na jeho území totiž po výbuchu v Černobylu
v roce 1986 skončilo nejvíce radioaktivního spadu, což se tehdy v SSSR
dlouho tajilo. Nyní redaktor ParlamentníchListů.cz odjel s výpravou
zahraničních novinářů na staveniště historicky první „jaderky“ v
Bělorusku.

Dva bloky zmíněné elektrárny se staví kousek od městečka Ostrovec,
nedaleko neklidných hranic s Litvou, která je členem EU i NATO, pár desítek
kilometrů od jejího hlavního města Vilniusu. Není divu, že jak Litevci,
tak i část Bělorusů, potažmo obyvatel Ostrovce, měli z atomové
elektrárny strach. Místo se hledalo velmi složitým procesem vyhodnocování
rizik a schvalování. Prvotních čtyřiasedmdesát lokalit bylo zredukováno
na tři a po posouzení biologických, meteorologických, seismologických a
dalších parametrů padl výběr právě na Ostrovec. Alespoň tak to říkají
vysocí představitelé dostavované „jaderky“.

Bělorusko je jedna velká rovina a v rámci Evropy celkem chudá země. „Na
začátku stavby v roce 2013 jsme pochopili, že musíme zvrátit negativní
nastavení místních, potažmo lidí žijících v a kolem Ostrovce. Jde o
zemědělský kraj, kde dosud žádná větší stavba nevznikla. Začali jsme
zvyšovat informovanost obyvatelstva. Mezi lidi chodí naši specialisté a
srozumitelně hovoří o atomové energii a vysoké bezpečnosti práce v
elektrárně. Také se při stavbě orientujeme na zaměstnávání místních.
Jde o pracovní místa a platy. Lidé to začali akceptovat,“ podokl Filimonov.
Litva sice stále protestuje a někdy i vyhrožuje, ale to je její problém.
„Ostatně u vás byla s Temelínem a Rakouskem podobná situace a postupně to
odeznělo,“ řekl jeden z expertů, který si nepřál být jmenován.

„U nás platím jen třicet procent z ceny za topení, ostatní doplácí
stát. Nicméně v bytech začne být tepleji, až když začne celostátní
topná sezóna,“ řekla zaměstnankyně reklamní agentury v běloruské
metropoli Minsku. „To je pěkná blbost. Platím plnou cenu,“ nesouhlasil
taxikář tamtéž. Takže babo raď. Od jaderné elektrárny si běloruští
energetičtí odborníci slibují právě snížení cen elektřiny,
diverzifikaci zdrojů a rychlou návratnost. „Skoro až pětadevadesát
procent běloruské energie pochází z ruského plynu. Povětrnostní či
sluneční podmínky zde nejsou moc dobré, takže se na tyto zdroje energie
nemůžeme moc spoléhat. Ceny by mohly s jádrem podstatně klesnout,“
vysvětlil šéf oddělení jaderné energetiky místního ministerstva
energetiky Vasilij Poljuchovič.

Stavba a městečko

„Jaderné reaktory a jaderné technologie celkově se stávají jedním z
nejlepších a nejefektivnějších vývozních artiklů Ruska. Dva bloky
VVER-1200 se budují v první běloruské jaderné elektrárně Ostrovec. Pokud
se stihne zahájení provozu prvního reaktoru podle plánu v listopadu 2018,
bude mít Rusko fungující blok nejen doma, ale i v zahraničí. A to bude
velká výhoda při nabízení projektů zahraničním zákazníkům,“ napsal
český jaderný fyzik Vladimír Wagner ve svém nedávném shrnutí Současný
stav a budoucnost jaderné energetiky. Do elektrárny totiž dodala technologii
ruská státní korporace Rosatom a Ruská federace také zajistila v rámci
půjčky Bělorusku její financování do výše deseti miliard dolarů.
Třicet procent prý už je proinvestováno.

U základního kamene se s počátkem prací nechal vyfotit stále volený
prezident Běloruska Alexandr Lukašenko. K přístupu na staveniště je třeba
i v rámci exkurze několika zvláštních povolení, která ale na místě od
novinářů nebyla vůbec vyžadována. Ani z umělého kopce uprostřed
komplexu budov však nelze vše fotografovat. Přísně se dbá na to, aby si
nikdo podrobně nevyfotil pět linií plotů, které objekt jaderných bloků
ohrazují. Ty pak připomínají spíše megamauzolea nějakých světových
krutovládců než hospodářsky prospěšné stavby. Taky zde bylo prozatím
použito 833 tisíc kubických metrů betonu. Na druhou stranu přímo v objektu
moc strážníků či členů ochranky vidět nebylo.

Ostrovec je osmitisícové městečko, v jehož starší panelákové zástavbě
stojí nové informační středisko s různými fotografiemi, nákresy a plány
jaderné elektrárny. V posluchárně pak na stěně visí text běloruské
hymny a slova Maxima Klimkoviče zní: „My, Bělorusové – pokojní lidé,
celými srdci oddaní své rodné zemi, přátelství udržujeme, sílu
získáváme v pracovité, svobodné rodině.“ Městečko by se kvůli
elektrárně, která leží dvacet kilometrů od něj, mělo rozrůst o pět
tisíc obyvatel, a proto jsou zde budována minisídliště, školky, školy,
sportoviště a poliklinika. Na hlavní třídě na to budování stále
přísně dohlíží socha Lenina.

V honosném výcvikovém centru nedaleko elektrárny se ve cvičném „velíně“,
tedy řídící místnosti „jaderky“, neustále na směny trénují party
řídících techniků. „Jsou stále připravováni na větší i menší
krizové situace, aby je dokázali zvládat s chladnou hlavou. Ostatně
tréninkem budou muset procházet i po spuštění chodu elektrárny, aby si
procvičovali vlastní ostražitost,“ podotkl šéf výcvikového centra
Vladimir Gorin. Ve „velíně“ přesto na stěně visí obrázek pravoslavné
ikony, aby bylo zřejmé, že nad nimi drží ochrannou ruku i Bůh. A opodál
zase mezinárodní stupnice jaderných událostí (INES), jež končí
růžovým stupněm sedm, tedy velmi těžkou havárií.

A ty byly dvě. V Sovětském svazu roku 1986 Černobyl, kdy při pokusu na
čtvrtém reaktoru došlo k jeho přehřátí, protavení a výbuchu, což si
bezprostředně po výbuchu vyžádalo jednatřicet obětí. Další desítky
až stovky tisíc lidí zemřely podle různých odhadů v důsledku záření.
V Japonsku pak roku 2011 Fukušima I, která byla zatopena vlnou tsunami
způsobenou silným zemětřesením. Poté došlo ke třem mohutným explozím.
Více než 1000 z 150 000 obyvatel zemřelo na následky evakuace z okolí
elektrárny. V červeném poli těžkých havárií je pak uveden sovětský
kombinát pro zpracování radioaktivních materiálů Majak. Pak následují
havárie elektráren ve Velké Británii a USA. Na druhou stranu se stala
stavěná a geopoliticky dost nebezpečná jaderná zařízení v Iráku a
Sýrii cílem vzdušných útoků ze strany Izraele.

Kolem stavby jaderné elektrárny v Ostrovci je i kvůli výše vylíčeným
mininehodám spousta různých dohadů a nejasných zpráv. Ředitel Filimonov
vše shrnuje: „Na takhle velké stavbě je spousta personálu. Pracuje na ní
přes čtyřicet velkých smluvních firem. Byly u nás i takové incidenty, že
nějaká společnost nezaplatila platy svým zaměstnancům. Vždy to bylo
vyřešeno ke spokojenosti hlavně pracujících a s podobnými firmami jsme se
rozešli. Všechno prověřujeme a v současnosti se takové věci už nedějí.“
Ostatně na běloruskou elektrárnu dodalo součástky hned čtrnáct českých
firem za více než čtvrt miliardy korun.

Rámeček: Jaderná elektrárna v Bělorusku

Ostroveckou jadernou elektrárnu staví v Bělorusku ruská korporace pro
atomovou energii Rosatom na základě mezivládní dohody mezi Běloruskem a
Ruskem podepsané v roce 2011. Výstavba prvního bloku začala v roce 2013 a
druhého bloku o rok později. Pro dva bloky této elektrárny byl zvolen
projekt reaktoru VVER-1200 verze AES-2006, který odpovídá všem ruským i
evropským regulačním normám, požadavkům organizace EUR sdružující
evropské provozovatele jaderných elektráren a doporučením Mezinárodní
agentury pro atomovou energii. Podle plánu má být výstavba prvního bloku
hotova v roce 2019. Reaktor VVER-1200 představuje novou generaci reaktorů a
zároveň nejvýkonnější jaderný reaktor v Rusku. K hlavním výhodám
jaderných bloků s reaktory typu VVER patří vysoká produktivita, dlouhá
životnost a vysoká úroveň bezpečnosti. Projektová doba provozu nových
bloků dosahuje šedesáti let. Projekt, podle nějž probíhá výstavba v
Běloruské jaderné elektrárně, je jedním z nejmodernějších na světě,
splňuje požadavky na odolnost elektrárny vůči vnějším i vnitřním
rizikům, které byly připraveny v reakci na fukušimskou havárii a mají
zabránit tomu, aby se stejná havárie opakovala. Projekt VVER-1200 je
výjimečný především kombinací aktivních a pasivních bezpečnostních
systémů. Projekt je vybaven dvojitou ochrannou obálkou a lapačem taveniny,
což zabraňuje úniku radioaktivních látek do životního prostředí a
zajišťuje splnění požadavků generace III+.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
The Telegraph přidal kocoury z Ermitáže do žebříčku neobvyklých památek

Britské vydání The Telegraph uveřejnilo žebříček neobyčejných míst,
která většina cestovatelů nezná. Do seznamu byla zapsána Státní
Ermitáž v Sankt-Petěrburgu – ovšem ne díky svým roszáhlým
světonámým uměleckým sbírkám, ale díky kocourům, kteří tam žijí.

„Největší ruské muzeum — Ermitáž v Sankt-Petěrburgu — je domovem
pro 70 kocourů, kteří chrání jeho poklady před hlodavci. Tradice je
spojená s dekretem z roku 1745, vydaným carevnou Jelizavetou Petrovnou, dcerou
Petra Prvního", uvádí se na webových stránkách vydání.

Dávná tradice držet kocoury v obrazových galeriích byla porušena pouze
jednou — během blokády Leningradu. Po skončení Velké vlastenecké války
počet zvířat dosáhl desítek a v muzeu byla organizována speciální
služba pro péči o neobyčejné „spolupracovníky".

Celkem bylo do seznamu The Telegraph zapsáno 17 neobyčejných míst v
různých koutech světa. Patří k nim přírodní památky, například
největší písečná duna na území Evropy, která se nachází v komuně
La-Test-de-Buche ve Francii. Její výška dosahuje 130 a každoročně se
posunuje hlouběji od břehu o několik metrů.

Do seznamu se dostalo i mnoho rukodělných objektů. Například butik Prada v
texaské poušti, vytvořený skandinávskými umělci Michaelem Elmgreenem a
Ingarem Dragsetem. A také Memoriál Splašeného koně — nedokončený obraz
indiánského náčelníka, vytesaný ve skále.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Mohlo být příčinou pádu Boeingu šetření?

Odmítnutí pilotů havarovaného letadla Flydubai přistát na rezervním
letišti vzbudilo spoustu otázek, jedna z kterých zní: Bylo toto rozhodnutí
diktováno ekonomickými příčinami? Média uvádějí argumenty „pro“ a
„proti“ této verzi.

Někteří odborníci předpokládají, že by přistání na náhradním
letišti zvýšilo náklady letecké společnosti, proto se piloti letu Flydubai,
havarovaného v Rostově na Donu, snažili do poslední chvíle vykonat
přistání.

„Nejde jen o spotřebu paliva, ale také o dopravní poplatky na jiném
letišti, rozmístění cestujících na dobu čekání, možná dokonce v
hotelu, a na jejich stravování, řekl listu Komsomolskaja pravda předseda
Komise civilního letectva Veřejné rady Dopravního dozorčího výboru Oleg
Smirnov. — Jsou to velké výdaje. Desítky tisíc dolarů.

Je možné, že se piloti Boeingu radili se svoji společností, dokud letadlo
kroužilo nad Rostovem, předpokládá generální ředitel poradní a
analytické agentury Bezpečnost letů Sergej Melničenko.

Podle jeho mínění neměla posádka příčiny, aby neletěla na rezervní
letiště. Palivo v nádržích mělo stačit na osm a půl hodiny, protože
letadlo natankovalo v Dubaji dost pro let tam a zpátky.

Existují ale argumenty proti verze „šetření."

Spolubesedník vydání Forbes, letecký instruktor, připomněl, že let
Flydubai strávil v nebi nad Rostovem na Donu více než dvě hodiny. Za tento
čas spálilo letadlo paliva za značnou částku, což „způsobilo větší
výdaje a ztráty než kdyby odletělo do Krasnodaru."

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Na budovu ruské ambasády v Kyjevě házeli vajíčka

V Kyjevě se u budovy velvyslanectví Ruské federace pořádá akce na podporu
ukrajinské letkyně Naděždy Savčenkové. Demonstranti házejí na budovu
vajíčka, informuje RIA Novosti s odvoláním na tiskového mluvčího
diplomatické mise Olega Grišina.

Jak tvrdí pracovník velvyslanectví, jeho budovu obklopilo asi sto lidí.
Televizní kanál 112 Ukrajina oznámil, že žádají, aby byla Savčenková
propuštěna na svobodu, aby byly přerušeny diplomatické a ekonomické styky
s Ruskem. Na místě hlídkovala policie a příslušníci ochranky, do dění
kolem velvyslanectví ale nijak nezasahovali, „pouze přihlíželi".

V Rusku byla Savčenková obviněna z vraždy a pokusu o vraždu. Podle ruského
vyšetřovacího výboru Savčenková nejpozději 23. června roku 2014 přešla
v ukrajinské Luhanské oblasti tajně rusko-ukrajinskou hranici na hraničním
přechodu Doněck-Severnyj, čímž porušila režim vstupu do Ruska. Sama
Savčenková tvrdí, že ji unesli na Donbasu a tajně převezli do Ruska. Svou
vinu nepřiznala.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Nový Zéland mluví o tom, že by mohli být vyhoštěni ruští špioni …
nemůže ale žádné najít

Premiérka Nového Zélandu Jacinda Ardern a ministr zahraničních věcí
Winston Peters říkají, že by vyhostili ruské špiony ze země, pokud by tam
nějací byli. Píše o tom The Guardian.

Více než 100 ruským diplomatům, kteří měli být údajně špióny v
západních zemích, bylo řečeno, aby se vrátili do Moskvy. Toto rozhodnutí
je spojené s reakcí na použití chemické zbraně při pokusu o vraždu
Sergeje Skripala, bývalého dvojitého agenta Ruska a Velké Británie a jeho
dcery Julie v Salisbury v Anglii dne 4. března.

Novozélandská vláda odsoudila útok a podporuje mezinárodní akci. Tvrdí
ale, že v jejich zemi tito „ruští tajní agenti" nejsou. Ruský velvyslanec
na Novém Zélandu byl předvolán na schůzi „aby mu zopakovali naše
vážné znepokojení" nad útokem v Salisbury.

„Zatímco jiné země oznámily, že vyhostí nehlášené ruské tajné
agenty, naši úředníci zjistili, že na Novém Zélandu nejsou žádní
jedinci tohoto profilu. Pokud by zde byli, podnikli bychom už určité kroky,"
řekla Ardern.Řekla také, že Nový Zéland přezkoumá, jaké další
opatření by mohl přijmout, aby podpořil mezinárodní společnost vzhledem k
útoku.

„Stojíme pevně za našimi mezinárodními partnery a sdílíme znepokojení
v případu útoku na agenta v Salisbury," řekla Ardern.

Peters uvedl, že Nový Zéland jasně vyjádřil odsouzení tohoto útoku.

„V rámci pokračování naší podpory Spojeného království společně s
mezinárodním společenstvím budeme pokračovat v přezkoumání možných
budoucích akcí a budeme v těsném kontaktu s našimi mezinárodními partnery,"
uvedl.Ministerstvo zahraničních věcí „vyzvalo ruského velvyslance ve
Wellingtonu, abychom mu znovu zopakovali naše vážné znepokojení nad
pravděpodobným ruským zdrojem nervového prostředku, který byl použit v
Salisbury a aby vyslal stejnou zprávu do Moskvy," řekl Peters.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Italský politik: nelze exportovat demokracii pomocí zbraní

Aby zvítězil nad terorismem, musí se Západ vzdát myšlenky, že demokracii
je možné vyvážet pomocí zbraní, řekl v interview pro RIA Novosti
místopředseda Poslanecké sněmovny italského parlamentu, jeden z vedoucích
představitelů vlivného opozičního Hnutí 5 hvězd Luigi Di Maio.

„Už si nemůžeme myslet, že pomocí bomb vyvážíme demokracii. To je
bláznivá iluze, jejímž následkem vedeme války, je to nejen nerozum, ale i
neslýchaná drzost. Musíme se zabývat kultivací a rozvojem našich
demokracií", zdůraznil místopředseda.

Di Maio řekl, že díky politice vládnoucích stran se v Itálii každoročně
utrácí 60 milionů euro na vojenské výdaje, včetně toho, aby byla
vyvážena demokracie za hranice.

„Ať se starají o ochranu demokracie tady. Jestliže chceme bojovat proti
terorismu, musíme ukončit tuto agresivitu v mezinárodních záležitostech",
řekl známý politik.

Podle slov Di Maia se terorismus velmi rozšiřuje především tam, kde
existuje nestabilita. „Dnes jsou takovými dvěma velkými ohnisky Sýrie a
Lybie. V Sýrii je prezident, který má možnost čelit terorismu a obnovit
kontrolu nad svou zemí, aby dosáhl její stability. Není to nejlepší
prezident pro Sýrii, je to člověk s pochybnou minulostí. Ale jestli má být
sesazen, tak odvolávat z funkce ho musí syrští obyvatelé a v žádném
případě bomby NATO", řekl místopředseda.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť