Question:
Stoupenci a odpůrci Savčenkové přišli k budově soudu, kde vynášejí
rozsudek

Stoupenci a odpůrci ukrajinské letkyně Naděždy Savčenkové, která byla
shledána vinnou v případu smrti novinářů VGTRK na Donbasu, přišli k
budově Doněckého městského soudu, kde se vynáší rozsudek, oznámil
zpravodaj RIA Novosti.

Odpůrců Savčenkové je v danou chvíli několikrát víc — jsou to studenti
školských zařízení Rostovské oblasti. Přišli sem s plakáty s nápisy
„Savčenková, uznej svou vinu" a „Savčenková musí nést odpovědnost
podle zákona". Celkem je Jich asi čtyřicet. Před několika minutami přišli
před soudní budovu i dva přívrženci občanky Ukrajiny s kyticí v barvách
ukrajinské vlajky. Podle jejich slov se dnes žádné hlídky stoupenců
Naděždy Savčenkové na území Doněckého soudu neplánují.

Podle slov jednoho z příslušníků policie se počet lidí, kteří
kontrolují území soudu a jeho okolí od doby, co obžalovanou do soudní
budovy přivezli, nezměnil. Jedná se celkem asi o 50 lidí.

Čtení rozsudku, který má, jak už bylo oznámeno, odsuzující ráz,
pokračuje. Savčenkové hrozí trest odnětí svobody až 25 let, což je
maximální termín, ke kterému může být odsouzena žena podle ruského
Trestního zákoníku.

Podle verze ruského vyšetřovacího výboru korigovala Savčenková v létě
roku 2014 dělostřeleckou palbu ukrajinských vojsk v Luhanské oblasti
nedaleko obce Metallist, kde se nacházeli civilní občané, mimo jiné i tři
novináři VGTRK. Dva z nich, a sice Igor Korněljuk a Anton Vološin v
důsledku ostřelování zahynuli. Kromě toho ji rovněž soud shledal vinnou
za nezákonné překročení rusko-ukrajinské hranice. Sama Savčenková
veškerá obvinění kategoricky odmítá.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Nejhloupější je, když začnou levicoví sociální inženýři radit lidem s
podnikáním, říká europoslanec ODS Tošenovský

ROZHOVOR Česká vláda se musí intenzivně zabývat ochranou svých hranic,
pokud Brusel nyní opět selže, myslí si místopředseda ODS a europoslanec
Evžen Tošenovský. Největší evropští hráči v EU mají strach přiznat
před svými voliči své předchozí chyby při řešení migrační krize.
Otevírat naši ekonomiku čínským obchodním aktivitám bychom měli hodně
uvážlivým způsobem a další ekonomická krize jako v roce 2009 nemusí být
zrovna daleko...

Poslední summit EU, kde se měla řešit zásadní opatření k zastavení
nelegální uprchlické vlny z Blízkého a Středního východu a také z
Afriky, nepřinesl ke zklamání veřejnosti i řady politiků nic konkrétního.
Evropa se má dále jen opírat o sliby nespolehlivého spojence Turecka a
věřit Řecku, jež má svých vnitřních problémů až nad hlavu, že
zřídí další hotspoty a bude se řádně věnovat azylovému řízení.
Nečeká nás tak za pár měsíců ještě větší příval běženců než
vloni? A co říkáte na přístup špičkových evropských politiků k
emigrační krizi?

Bohužel jsme se podle mého názoru neposunuli nijak zvlášť daleko. Podle
mnoha informací je pravděpodobné, že příliv uprchlíků se na jaře zase
zvýší. Rozpačité závěry posledního summitu nepřinesly žádné
zásadní rozhodnutí, jak situaci razantně změnit. V podstatě vrcholové
setkání zopakovalo jen to, co je slyšet v posledních měsících.

Věříte vůbec tomu, že opatření v Turecku a Řecku budou do měsíce či
dvou skutečně fungovat a zastaví to novodobé „stěhování národů“?

Turecko se potýká dlouhodobě s obrovským množstvím uprchlíků a je to na
hraně jejich možností. My si to ani nedovedeme představit, jak na svém
území řeší tábory se stotisícovými počty lidí. Proto si myslím, že
je naivní předpokládat, že se něco dramaticky změní během dvou měsíců,
pokud bude Evropská unie postupovat stále stejným způsobem. To se týká i
Řecka. Změnu by mohla přinést zvýšená aktivita NATO při změně
postavení z pozorovatelské a monitorovací pozice na silnější aktivity.

Návrhy Visegrádské čtyřky na záložní plán B, kdy by se posílily
hraniční přechody v Makedonii a Bulharsku, pokud Řekové a Turci zklamou,
byly zcela jednoznačně odmítnuty. Došlo tedy ke stejné situaci jako vloni,
kdy vlády středoevropských států chtěly utečenecký exodus razantně
řešit a byly za to označovány jako xenofobní. Tedy názory „nových“
členů EU jsou opět podle mínění některých politiků arogantně
přehlíženy, i když na jejich slova už v mnoha případech došlo. Jak tento
stav hodnotíte? Proč Německo, Francie a jiné zakladatelské státy EU na
nás stále pohlížejí s tak velkým despektem?

Myslím si, že v rozhodování velkých hráčů, jako jsou Německo, Francie a
některé další, se velmi silně odrážejí spíše jejich vlastní
vnitrostátní politické situace. Není to asi přehlížení jiných států,
ale změna postoje dovnitř těchto zemí by mohla být vnímána jako
přiznání předcházejících chybných postojů. Napjatá politické situace
ve směru k uprchlíkům není vůbec jednoduchá a jednoznačná.

Neměla by se tedy česká vláda po summitu EU, který vlastně nic nevyřešil,
začít zabývat projekty na ochranu našich hranic? Rakušané už omezují
přijímání běženců a Německo nemá pro další emigranty potřebné
kapacity. Navíc Bavorsko chce uzavřít hranici s Rakouskem. Také severské
státy přikročily k některým restriktivním opatřením. Není už na čase
začít připravovat různá technická opatření pro zabezpečení našich
hranic? Neměly by se proto vyčlenit i speciální jednotky armády a policie,
jež by měly na případné zásahy už pravidelně cvičit?

Doufám, že se vláda intenzivně zabývá vlastní ochranou hranic, pokud by
selhaly unijní mechanismy. Očekával bych od ministerstva vnitra, že má a
propracovává zásadní strategii postupu v případě zdramatizování situace
na českých hranicích s přívalem uprchlíků.

Stále se diskutuje o zapojení NATO do boje proti Islámskému státu, aby se
urychlila jeho porážka a teroristé se zas „nepřelili“ na jiná území,
jako se to nyní například děje v Libyi. Loďstvo Severoatlantické aliance
začalo konečně hlídkovat na moři mezi Řeckem a Tureckem. Vracet uprchlíky
a razantně zasahovat proti pirátům ale nesmí. Co si o tom myslíte? Proč
Aliance nepůsobí na Blízkém a Středním východě podobně jako Rusko,
když právě jeho přičiněním začal IS ztrácet?

Jsem přesvědčen, že zásadní změnu může přinést silový vstup
Severoatlantické aliance do operací vůči Islámskému státu a i její
radikální aktivity proti pašeráckým skupinám. Jedině NATO disponuje
potřebnými technickými a operačními možnostmi na řešení dané situace.
Jedině NATO má prostředky operativního řízení na tak složité operace.
Evropská unie nemá žádné takové technické nástroje.

V současné době probíhá soudní řízení se soudními znalci a bývalými
úředníky z Fondu národního majetku, kteří při privatizaci OKD
podhodnotili Ostravsko-karvinské doly o několik miliard. Kapsu si pak „namastila“
jedna soukromá společnost. V kauze jsou podle deníku MF Dnes zainteresováni
i blízcí spolupracovníci premiéra Sobotky. Myslíte si, že předsedu vlády
požene někdo alespoň k morální odpovědnosti za tuto ohromnou ztrátu,
kterou stát utrpěl, když byl ještě navíc Bohuslav Sobotka v té době
ministrem financí?

Skutečně netuším, jaká rozhodnutí byla přijata vládou v době, kdy byl
ministrem financí pan Sobotka. Podle informací z médií nemám pocit, že by
to bylo jednoduché posuzovat, asi by to mohl skutečně rozhodnout pouze soud
na základě podrobných informací z té doby.

Na počátku roku se opět rozhořela mediální bitva mezi premiérem a
prezidentem. Některé významné osobnosti z ČSSD se vyjádřily, že už
nepovažují Miloše Zemana za levicového politika. Z celé situace vychází
předpoklad, že Zeman se vzdaluje od myšlenek sociální demokracie a
přibližuje se k Babišovi. Do jaké míry a za jakých podmínek je možné,
že by se vzájemně do budoucna podpořili? Tedy že v podstatě Zeman „přihraje“
Babišovi voliče v parlamentních volbách a naopak vicepremiér Zemana opět
nominuje nebo silně podpoří v prezidentských volbách? Může to tak
skutečně být?

Myslím si, že pan prezident Zeman je jednoznačně levicově zaměřený
politik a všechna jeho prohlášení a kroky to potvrzují. Skoro si myslím,
že tak, jak znám pana prezidenta posledních 25 let, se v něm levicovost
kondenzuje čím dál více. Jeho levicový postoj nijak neomezuje případnou
možnost politického byznysu s panem Babišem, který nemá žádné pravé
nebo levé bariéry, účelově určitě udělá cokoliv, co mu pomůže.
Ostatně tak se chová od svého vstupu do politiky.

I někteří „pravicoví“ ekonomičtí experti tvrdí, že v Česku od roku
2008 stagnují mzdy ve srovnání s okolními státy díky specifické situaci v
našem podnikatelském prostředí. Jinými slovy, čeští podnikatelé
většinou nezvýšili mzdy, které šly rapidně dolů za období krize, i
když se jim už daří lépe. Stále více se také rozevírají nůžky mezi
několika procenty bohatších a zbytkem republiky. Co se proti tomu dá dělat?
Například snížit podnikatelům daňové zatížení, nebo zvolit jiná
řešení?

Vysoké daňové zatížení práce je u nás známou věcí, proto jedním z
nástrojů je skutečně snížení daňové zátěže. Druhou věcí je
zvýšení dynamiky trhu práce, tak aby lidé jednodušeji mohli měnit své
pracovní pozice. Proti určité stagnaci mezd je obranou schopnost lidí měnit
své pracovní místo. V některých oborech rychlé změny zaměstnavatele
skutečně vytvořily tlak na růst změn. Ukázkou jsou softwaroví pracovníci,
také svářeči, kovoobráběči, ale i jeřábníci a podobně.
Nejhloupější je, když to začnou řešit politici z pozice státu. To
zažíváme často právě od levicových sociálních inženýrů.

Česko se připojilo svým memorandem k čínskému projektu Hedvábné stezky,
což bude znamenat daleko větší výměnu zboží s čínským gigantem a
také jeho vyšší investice u nás. Nemůže ale například dojít i k
zániku některých průmyslových odvětví, kdy Číňané v nich umějí
vyrábět laciněji než Češi, jako jsme toho byli svědky v případě
textilního průmyslu? Ten u nás v polovině devadesátých let prakticky
zanikl. Může mít čínská expanze i jiné negativní důsledky? Hodně se
jí bojí například v Moravskoslezském kraji, někteří tamní ekonomové
tvrdí, že čínští oceláři mohou zlikvidovat ostravské hutě…

Byl bych velmi opatrný v jednostranném otevírání obchodních cest. Pokud
tyto obchodní otevřené dveře nejsou oboustranně skutečně vyvážené,
potom je to dlouhodobě velmi nebezpečné. Bohužel v případě Číny mám
obavu, že oboustranná otevřenost neplatí, a rozumím velkým obavám
českých hutníků a strojařů.

Množí se úvahy o tom, že nejen horší ekonomické výsledky některých
velmocí, například Číny, neřízená migrace, ale i další faktory jako
například nestabilní cena ropy, na které je závislá ekonomika mnoha
států, mohou způsobit návrat krize z let 2008–2009. Jak daleko nebo jak
blízko jsme od tohoto scénáře podle vašeho názoru?

Vzhledem k tomu, jak je současný svět globálně ekonomicky provázaný,
posuny do krajních poloh jsou velmi nebezpečné z pohledu vzniku a dopadu
krizových stavů. Současná úroveň ceny ropy a obecně velké hodnotové
výkyvy na trhu se surovinami a zároveň s tím probíhající střety,
například na Blízkém východě, Ukrajině ale i jinde, skutečně zvyšují
možnou hrozbu dalších globálních krizí. Mám proto obavu, že procento
návratu krize je v současné době opravdu velmi vysoké.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Obama sliboval, že Ukrajinu nepřenechá Putinovi, realita je ale jiná, varuje
zahraniční server

Politika Baracka Obamy na Ukrajině je v troskách a vítězství ruského
Vladimira Putina v této zemi je stále blíž. Varuje před tím server
Politico. Podle republikánských kritiků udělal Obama chybu např. v
okamžiku, když odmítl vyzbrojit kyjevskou vládu. Dnes to bohužel vypadá
tak, že Ukrajina spadne ruskému prezidentovi Vladimiru Putinovi do klína.

„Dva roky poté, co prozápadní protesty svrhly vládu v Kyjevě a rozzuřily
ruského prezidenta Vladimira Putina a způsobily mezinárodní krizi, je
politika Baracka Obamy v troskách – oběti Putinova ocelového sevření,
destrukce v Sýrii, Islámský stát a kolísavá ochota evropských spojenců
angažovat se v boji proti němu,“ vyjmenovává server Politico kroky, které
se prezidentovi USA nezdařily.

Navzdory tomu, že Obama v minulosti prohlašoval, že nenechá Ukrajinu
Putinovi, protože by to mohlo ohrozit současné mezinárodní uspořádání,
realita vypadá jinak. Ukrajinský parlament teď často připomíná spíše
boxerské kolbiště a to je přesně to, co se Vladimiru Putinovi hodí. Podle
republikánského senátora Boba Corkera a dalších Obamových kritiků udělal
Obama chybu, když odmítl vyzbrojit ukrajinskou vládu, která se tak nemohla
vypořádat se separatisty podporovanými Ruskem. Putin tak nebyl nucen „zaplatit
patřičnou cenu“, která by ho možná od akce na Ukrajině odradila.

Zdá se, že se americká administrativa stále spoléhá na dohody z Minsku. V
tuto chvíli se ale zdá, že se ukrajinská vláda zhroutí, což rozhodně
není v zájmu Západu. V prosinci 2015 přijel americký viceprezident Joe
Biden do Kyjeva a apeloval na tamní vládu, aby provedla potřebné reformy,
zachovala demokratické zásady a ukázala světu, že to jde. To ovšem Biden
netušil co přijde. Jen dva dny potom, co z Kyjeva odjel, v parlamentu došlo k
divoké rvačce.

„Ukrajinský prezident Petro Porošenko vyzval premiéra Arsenije Jaceňuka k
rezignaci, ale sám Porošenko není o moc populárnější a čelí kritice,
že dělá příliš málo v boji proti korupci,“ doplňuje server. „Rusko
radostně využívá politický zmatek v Kyjevě a tvrdí, že tamní vláda
nní schopna realizovat kroky dohody z Minsku,“ doplňuje. Někteří
západní představitelé ale dávají Moskvě částečně za pravdu. Problémy
v kyjevské vládě oslabují její akceschopnost.

Dohody z Minsku jsou v tuto chvíli také v troskách. Obě strany na Ukrajině
znovu bojují. Americká administrativa si však v tuto chvíli není jistá,
zda k tomu separatisty podněcuje pán z Kremlu, nebo zda separatisté jednají
na vlastní pěst. A ukrajinská vláda má šanci situaci vyřešit, jen když
bude stabilní a akceschopná. Západu ani demokratické vládě v Kyjevě
rozhodně nepomůže, když bude kabinet připomínat „klub rváčů“.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Ve Švédsku se bojí, že zůstanou bez vody a světla kvůli napadení Ruska

Důležité veřejné objekty Švédska nejsou chráněny před možnou agresí
ze strany Ruska, domnívají se ve Švédské Službě veřejné bezpečnosti (MSB).

Elektronická komunikace, zásobování vodou a elektrickou energií, příprava
krizových plánů – to jsou oblasti, ve kterých je třeba přijmout
okamžitá opatření, uvádí se ve zprávě pod názvem Analýza národních
rizik a možností 2016, kterou zpracovala MSB na vládní pokyn.

Podle zprávy vedení strategicky důležitých služeb nevěnuje potřebnou
pozornost ochraně svých objektů a začíná se zamýšlet nad krizovými
opatřeními teprve ve chvíli, kdy už problémy začínají. V řadě
důležitých podniků není náhradní zdroj elektrické energie, chybí
další zdroje pitné vody kromě ústředního vodovodu. Nemocnice nemohou
přijmout velké množství pacientů v případě krizové situace.

„Vidíme to podle kontaktů, které ruští důstojníci navazují ve
Švédsku. Vidíme, jaká místa navštěvují v naší zemi. A na základě
toho můžeme dojít k závěru, že mají zájem o infrastrukturu", řekl
novinám Dagens Nyheter Vilhelm Unge, vedoucí analytického oddělení
kontrarozvědky v SÄPO.

Vilhelm Unge ale odmítl říci Dagens Nyheter, kdy a za jakých okolností byli
pozorováni ruští agenti. Podle jeho slov informace musí zůstat utajená,
„aby bylo ochráněno království".

Již před časem SÄPO ve své pravidelné výroční zprávě obvinila Rusko z
vedení „psychologické války" proti Švédsku pomocí informační agentury
Sputnik a televizního kanálu RT.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Rusko neovlivnilo výsledky amerických voleb, prohlásil americký ministr
financí

Americký ministr financí Steven Mnuchin prohlásil, že „vměšování Ruska“
nijak neovlivnilo výsledky amerických voleb.

Podle něj on sám „viděl informaci" zpravodajských služeb o údajném
vměšování Ruska do amerických prezidentských voleb.

„Nebudu komentovat všechny důvěrné informace, které jsem viděl. Ale
dovolte mi jasně říct, že se nikdo nedomnívá, že to ovlivnilo volby.
Tudíž bez ohledu na to, co se stalo, žádný dopad na (volby — pozn. red.)
to nemělo. Proto si myslím, že americká společnost je připravená přejít
na mnohem vážnější otázky: daňovou reformu, zahraniční politiku a
národní bezpečnost," řekl Mnuchin v rozhovoru pro CBS.

Podle něj americký prezident Donald Trump důvěřuje údajům zpravodajské
komunity.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Poslání Vladimira Putina Rusům (VIDEO)

Vladimir Putin se obrátil na občany Ruska po vítezství v prezidentských
volbách.

Ústřední volební komise zveřejnila oficiální výsledky prezidentských
voleb. Zvítězil úřadující prezident Vladimir Putin, který získal 76,69 %
hlasů.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Putin okomentoval odvolání schůzky s Trumpem

Prezident RF Vladimir Putin pokládá svou neuskutečněnou schůzku s
prezidentem USA Donaldem Trumpem na summitu APEC za svědectví pokračující
krize ve vztazích mezi oběma zeměmi.

„To svědčí o tom, že vztahy mezi Ruskem a USA se ještě nedostaly z
krizového stavu", řekl Putin, kdy odpovídal na otázku novinářů.

„Jsme připraveni na to, abychom tuto stránku převrátili a postupovali dál,
dívali se do budoucna a řešili problémy, na nichž má zájem jak americký,
tak i ruský národ, abychom si mysleli na to, jak naplnit konkrétním a
vážným obsahem naše ekonomické styky", zdůraznil.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Báječný rok, svět pomalu začíná být normální. A neuvěříte, co
všechno začala v hysterii provádět americká kavárenská levice. Promlouvá
Vladimír Železný

Bývalý europoslanec, někdejší mocný šéf televize NOVA Vladimír
Železný před časem v rozhovoru pro ParlamentníListy.cz předpověděl, že
Donald Trump v prezidentské volbě nad Hillary Clintonovou zvítězí. Proč?
Protože je diametrálně odlišný. „Je to zásadní průlom...“ říká
teď Železný a vysvětluje vítěznou cestu amerického miliardáře do
Bílého domu. A Hillary? „V první řadě byla neskutečně nudná. Byla to,
čemu se v americkém jidiš žargonu říká ‚nudnik‘. Neměla žádnou
originální myšlenku, nebyla kreativní, nápaditá. I politika potřebuje
invenci,“ sděluje Železný.

Byl jste jedním z těch mála vytrvalých, který nás neustále
přesvědčoval, že to Donald Trump vyhraje. Jaký teď máte pocit. Že je to
báječný rok. Brexit a jednoznačné zvolení Trumpa, to je jako z dobrého
snu. Svět pomalu začíná být normální. Je to průlom, revoluce?

Je to tsunami, které proběhne postupně po této planetě. Je to vzdor proti
zpohodlnělému, nudnému a nekompetentnímu establishmentu. A také rána
sterilní a opatrnické politické korektnosti a návrat ke schopnosti přesně,
přímočaře a třeba i neomaleně pojmenovat realitu.

Vím, že jste vítězství Donalda Trumpa očekával. Na jeho konto jste také
před časem pro ParlamentníListy.cz řekl: „Byl bych rád, kdybych se
dočkal volebního vítězství Trumpa. Je mi proti srsti, jak z tohoto
kvalitního podnikatele a miliardáře, který si své peníze vydělal,
dělají idiota. Když byl nominován za Republikánskou stranu, jeho
nominační projev byl vynikající a politicky jasnozřivý...“ Musím ale
poznamenat, že jsem si od některých levicových politiků překvapivě
přečetla poznámky o tom, že Trump je pouze „extrémně pravicový
oligarcha“ a že od něj nelze nic dobrého čekat. Co lze k tomu říci?

Extrémní pravicovost a slovo oligarcha – a k tomu ještě třeba slovo
kontroverzní – jsou oblíbená zaklínadla žurnalistů, kteří by
multikulturní a politicky překorektnělé postoje rádi viděli jako
centrální pozici a vše, co se jim vymyká, odsunuli někam hodně daleko
doprava. Nálepku extrémní pravice, případně dokonce fašismu, lepí s
chutí na každého, kdo s nimi nesdílí jejich v podstatě levicové názory.
Ale oni si připadají jako střed světa a proto takto všechny poměřují.

Co podle vás rozhodlo o překvapivém vítězství Donalda Trumpa?

Je to vítězství tiché většiny. Rozhodli bílí Američané, kteří
tvoří jádro Spojených států a přitom byli multikulturní, proislámskou,
prominoritní a proimigragční politikou obamovské administrativy, kterou
reprezentovala i Hillary Clintonová, zcela odsunuti z centra zájmu na okraj.
Mezi bílými pracujícími Američany, kteří nemají vysokoškolský diplom,
Trump vyhrál v poměru 67 ku 28. Trump byl první po Reaganovi, kdo tuto
Ameriku, tuto tichou většinu, oslovil. Mimochodem všimněte si, že můžeme
bez rozpaků a klidně psát „bílí Američané“, ale kdo by si opačně
troufnul napsat spojení „černí Američané“, tam musíme psát „afričtí
Američané“.

Co lze očekávat od prezidentování Donalda Trumpa? A v čem se bude lišit od
případného prezidentování Hillary Clintonové?

Jako naopak novou politiku 21. století. Politiku přímočarou, která
pojmenovává a respektuje základní zájmy. Nerozbředlou, nezákulisní a
krutě demokratickou.

V moderní historii se občas stávalo, že politici, kteří uspěli v USA,
následně „strhli“ řadu světových politiků, kteří se jimi inspirovali.
V osmdesátých letech Ronald Reagan, o dekádu později Bill Clinton…
Zažijeme podle vás něco podobného nyní s Donaldem Trumpem?

Donald Trump se přátelí s Nigelem Faragem. Inspiruje Geerta Wilderse v
Nizozemsku. A bude výrazně ovlivňovat úspěch Mariny Le Pen ve Francii. U
nás sdílí jeho názory Miloš Zeman, jak v gratulaci zdůraznil, a jistě
také Tomio Okamura. Oslnivý úspěch jeho kampaně a jeho jednoznačné
zvolení prezidentem Spojených států bude inspirací i jinde, v Rakousku, v
Německu. Je to zásadní průlom.

Michael Žantovský ještě před sečtením výsledků na svém Twitteru napsal,
že „svět, který jsme znali, skončil“. Je to jenom rétorika poražených,
nebo můžeme být skutečně na prahu zásadní proměny světa? A co se vůbec
dá od Trumpa očekávat ve světové politice?

Kéž by svět politické korektnosti, kavárenských tlachů a namyšleného
levičáctví skončil. Jeho výsledkem je nesvobodný přeregulovaný život,
prodejná žurnalistika, migrační vlny, terorismus a Islámský stát. A také
Zeď nářků v Jeruzalému jako chráněná islámská památka.

O Trumpovi jeho odpůrci říkali, že přenechá Evropu vlivu Ruska. Co
můžeme očekávat ve vztahu těchto dvou supervelmocí? A jak se bude asi
Trump stavět k situaci v Sýrii?

Západní svět se v posledních deseti, patnácti letech začal tvářit i
chovat, jako by tu Rusko nebylo. Nezodpovědní politici, jako Obama a Hillary
Clintonová, ale i elity Evropské unie, rozvíjeli své pomatené plány o
výměně nepříjemných a hodně „nekompatibilních“, ale zato velmi
stabilních, vůdců Iráku, Sýrie, Egypta a hlavně Libye. A rozkotali při
tom tak dokonale to stabilní uspořádání, až vytvořili mocenské vakuum,
které úspěšně vyplnili islámisté a morbidní Islámský stát.
Levičácké a revoluční nadšení nad „Islámským či arabským jarem“,
podpora Muslimského bratrstva a jeho spojenců v arabském světě, liknavost v
boji s teroristickými organizacemi a jejich podporovateli, to všechno vedlo k
největšímu fiasku americké zahraniční politiky. A k tomu navíc přibyla
výrazně protiizraelská politika obamovské administrativy. Pod mnoha těmito
kroky stojí podpis také Hillary Clintonové a její naprosto nekompetentní a
nepoučená politika. Hráli si se světem jako s dětským puzzlem a
neuvědomovali si, že nemají v ruce všechny dílky. Že mnohé z nich, třeba
ty syrské, leží v Moskvě. A že prázdná místa dokáže v obrazu této
části světa doplnit třeba Putin.

Trump to ví a bude to respektovat. Ví, že jsou části světa a problémy,
které lze řešit jen společným skládáním puzzle s Ruskem. Jeho
angažovanost bude uměřená tomu, co Spojené státy mohou a ne tomu, co si on
vymyslí. Bude to realistická politika.

A Evropa? Ta se bude muset místo povinných regulací hrůzostrašných
obrázků na krabičkách cigaret, místo regulace statistik a nesmyslných
údajů na potravinových obalech a místo sporů o termín „pomazánkové
máslo“ začít starat o vlastní bezpečnost, převzít dospělou
odpovědnost.

Jak se podle vás budou se situací vyrovnávat české a světové elity,
které do poslední chvíle před Donaldem Trumpem varovaly?

Démonizovali ho, dělali z něj tu idiota, tu naopak nebezpečného šílence.
Zatajovali nekompetentnost Hillary Clintonové a obchody Clintonovské nadace,
která kšeftovala s americkou zahraniční politikou a také asi prodávala
lukrativní místa v americké administrativě. Hillary byla nedotknutelná, ať
na ni vyplulo v e-mailech cokoli. Absolutní imunita.

Reakce na zvolení Donalda Trumpa je hysterická. Hlavně u kulturních,
mediálních, univerzitních a hollywoodských elit. Zpěvačka a herečka Cher
chce emigrovat na Měsíc. Někteří herci okázale podávají žádost o
emigraci do Kanady. Po oznámení volebních výsledků přijela Lady Gaga ve
svém Rolls-Royce k Trumpově budově na Manhattanu a vystoupila s plakátkem v
ruce „Miluji každého, kdo nenávidí Trumpa“. Ona, která ještě týden
před tím, na předvolebním mítinku Hillary Clintonové vyzývala k podpoře
všeobjímající lásky – na pravdolásku ještě v Americe nepřišli!
Zapomněla, že Lady Gaga má v demokratických volbách jen jeden hlas, úplně
stejně platný a závažný, jako má jeden nezaměstnaný horník v Minnesotě.
Profesoři a vedení elitní až elitářské univerzity Yale vyhlásili, že
všichni studenti, kteří se cítí otřesení volbou Donalda Trumpa, mohou
odložit své zkoušky do doby, až se dají psychicky do pořádku.
Demonstranti proti volbě Trumpa na kalifornských univerzitách požadují
Calexit, podle vzoru Brexit. Tedy odtržení či vystoupení Kalifornie z
federálního svazku Spojených států a vyhlášení nezávislosti, aby
neměli za prezidenta Donalda Trumpa. A mohl bych pokračovat hodně dlouho…

Však to všechno v malém a česky drobném, známe to z reakce na porážku
Karla Schwarzenberga a vítězství Miloše Zemana u nás. Pravdoláskové elity
jsou všude stejné, ať se jmenují jakkoli, a demokracie pro ně platí jen do
té míry, pokud jim úslužně přitakává.

Jak je možné, že Hillary Clintonová prohrála? Vždyť měla ve srovnání s
Trumpem na kampaň více než dvojnásobek peněz, měla podporu téměř všech
médií, podporu agentur na průzkum veřejného mínění. Měla za sebou
obrovitý volební štáb a naprosto oddanou podporu všech struktur
Demokratické strany. Ani s touto výbavou nedokázala vyhrát. Proč?

V první řadě byla neskutečně nudná. Byla to, čemu se v americkém jidiš
žargonu říká „nudnik“ (podobně zde bylo kdysi tvořeno slovo bítník).
Neměla žádnou originální myšlenku, nebyla kreativní, nápaditá. I
politika potřebuje invenci. Byla možná tím nejnudnějším a
nejsterilnější kandidátem za několik posledních desetiletí. V bezbarvosti
ji snad mohl jedině konkurovat stejně nudný a prázdný republikán Mitt
Romney v minulých prezidentských volbách, který tehdy tak dokonale pohřbil
naděje Republikánské strany porazit nesporně charismatického a nápaditého
Obamu.

Neměla charisma, ani z ní nečišela energie. Papouškovala jen obecné pravdy,
mnohokrát slyšené, mnohokrát omleté. Její jediná originalita vyplývala z
faktu, že je první ženou s nominací. Ale její výsledek mezi ženskou
populací Spojených států tomuto feministickému prvku nakonec neodpovídal.
Byla navíc ukolébána průzkumy a poklonkujícími médii. Největší šok z
vítězství Trumpa nezažívá svět, ani Amerika, ale Hillary Clintonová. To,
že se nedokázala oné osudné noci po sečtení hlasů postavit před své
příznivce a spolupracovníky a říci: „prohráli jsme, to se stává,
děkuji vám“, svědčí o hloubce šoku, který zažila. Nedovedla si vůbec
představit, že by nevyhrála. Místo ní na okázale připraveném
shromáždění, které mělo být oslavou vítězství, vystoupil ředitel
její kampaně Podesta a jen vyzval všechny, aby se rozešli.

Je o vás známo, že se dlouho zabýváte volebními a politickými kampaněmi.
Kdysi jste byl dramaturgem vítězné volební kampaně Občanského fóra s
jeho heslem „Strany jsou tu pro straníky, my jsme tu pro všechny“. Čím
vás zaujala americká prezidentská kampaň 2016?

Tím, že média nejsou neporazitelná. A že volič už neskočí na umělou a
předem programovanou kampaň bez spontaneity. A také, že učebnice marketingu
a kampaní nemusejí platit.

Uvědomte si, kdo všechno stál proti Donaldu Trumpovi. Byl to téměř souboj
jednoho téměř proti všem. Establishment, vláda, americký Státní
department, jak prozradily zveřejněné e-maily, všichni se aktivně zapojili
do kampaně proti Trumpovi. Prezident Obama velmi nekorektně, celkem třikrát,
a to těsně před volbami varoval, že volbou Donalda Trumpa by byly ohroženy
samotné základy demokracie ve Spojených státech. Jako by nešlo o
demokratické volby. Byl to souboj s nekorektními agenturami pro průzkum
veřejného mínění, které vytrvale utvrzovaly voliče, že stejně to má
Hillary Clintová vyhrané – a které tím zásadně ohrozily svojí
důvěryhodnost a profesionalitu.

Trump za sebou neměl obrovskou volební mašinu Demokratické strany. Bojoval
nejen proti vládnoucímu establishmentu, ale i proti významné, elitní a
vlivné části Republikánské strany, která ho sice nakonec musela nominovat,
ale nikdy mu neposkytla podporu srovnatelnou s protihráči. Neměl za sebou
štědré sponzory, a to neuvádím ty tiché z islámského prostředí,
kteří tak ochotně dotovali nadaci manželů Clintonových, jak dnes víme z
e-mailů, které unikly na veřejnost. To vše by teoreticky stačilo na
porážku.

Žádný kandidát na amerického prezidenta ale nikdy nebyl vystaven takovému
mediálnímu útoku jako Trump. Kromě korektních Foxů, měl proti sobě
vlastně všechna média. Dnes už díky WikiLeaks ze zveřejněných e-mailu
víme, že hlavní komentátoři CNN si nechávali podrazné otázky vůči
Trumpovi vypracovávat ve volebním štábu Hillary Clintonové a Demokratické
strany. To byla ta nezávislá a objektivní žurnalistika! Hlavní moderátor
televizní debaty zase předem informoval volební tým Hillary Clintonové o
tom, jak bude proti Trumpovi postupovat a nabízel poradenství v mediální
oblasti. To vše se provalilo v posledních dvou balících e-mailů, které
byly zveřejněny. Příklady jdou do desítek a otřásají důvěryhodností
drtivé většiny medií. Ostatně i u nás máme podobné zkušenosti z
kampaně „Volte Karla“ a z nekonečné skandalizace a nálepkování
prezidenta Zemana.

Donald Trump ale přišel zvenčí, měl originalitu, měl charisma a energii.
Porazil všechny ty namyšlené žurnalisty, kteří si myslí, že volič bude
naslouchat jejich kavárenským nebo spíše barovým řečem. Volič na ně
tentokrát kašlal. Žurnalisté z této prezidentské kampaně vyšli vůbec
nejhůře. Jako úslužná, zbahnělá a prodejná spodina. A vítězství
Trumpa nad medii je jeho největším vítězstvím v kampani.

Hillary se svojí pečlivě naučenou kampaní, se stále opakovanými gesty, s
doširoka roztaženýma rukama a vypoulenýma očima, s umělým úsměvem, vše
z učebnice marketingu, propadla. Nic původního, šťavnatého a ani
originálního. Vše nedůvěryhodné. Základní instinkty voliče najednou
spustily a fungovaly.

Na závěr, jak hodnotíte projev Donalda Trumpa po oznámení výsledků voleb?

Jako státnický a velkorysý. Nikomu nic nevyčítal. Ocenil pracovitost
Hillary Clintonové, nezmínil se o podrazných krocích prezidenta Obamy.
Vyzval voliče a politiky k jednotě a požádal všechny o pomoc. Geniální!

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Aksjonov okomentoval nápad zrušit rozhodnutí z roku 1954 o předání Krymu

Čelní představitel Krymu Sergej Aksjonov v komentáři nápadu zrušit
rozhodnutí Nejvyššího sovětu SSSR z roku 1954 o předání poloostrova
Ukrajinské SSR prohlásil, že to je zajímavé jen z právního pohledu na
věc, ale ne z praktického.

Poslanec Státní dumy Konstantin Zatulin dříve prohlásil, že Rusko jako
právní nástupce Sovětského svazu musí zrušit ustanovení z roku 1954.
Umožní to podle jeho názoru zamezit řeči o tom, že Rusové „zabrali
čísi území".

Dále prohlásil, že s Ukrajinou „žádné právnické instrumenty nejsou
účinné". „Ať už my prognózujeme cokoli, oni mají na prvním místě
peníze," zdůraznil.

Krym byl zařazen do složení Ukrajinské SSR výnosem prezídia Nejvyššího
sovětu SSSR z 19. února 1954. Tento krok byl odůvodňován „jednotou
ekonomiky, zeměpisnou blízkostí a úzkými hospodářskými a kulturními
styky mezi Krymskou oblastí a USSR".

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
VIDEO: 13 novinářů západních médií a několik ruských novinářů
terčem ostřelování z tureckého území

Řecký novinář Afanasij Avgerinos, který se v Sýrii stal terčem
ostřelování, říká, že novináři zůstali naživu jen díky
profesionalitě ruských vojáků. V Sýrii na severu provincie Lázikíja se
stalo 13 novinářů západních kanálů a několik ruských novinářů
terčem ostřelování. Avgerinos je zpravodaj řeckého televizního kanálu
„Mega".

„Vše začalo klidně. Celá cesta byla ironicky naplánována tak, aby
ukázala začátek nového mírového života, příměří, o němž neustále
mluvil oficiální představitel Ministerstva obrany Ruska (generál-major Igor
— red.) Konašenkov," řekl Avgerinos RIA Novosti.

Řecký žurnalista řekl, že Konašenkov na místě televizního natáčení
„nás honil, nutil pohybovat se rychleji, nezůstávat na místě, natáčet
rychle".

„Já jsem stál na zdi a natáčel stand-up, přinutili mě rychle slézt a
pohybovat se. Nadával jsem, že mě nenechají pracovat jak je potřeba, a za
30-40 sekund to vše začalo. Střely, pravděpodobně z děl, dopadly několik
metrů od mé předchozí pozice. Z místa ostřelování nás vyvedli ven s
pomocí pancéřovaného krytí," řekl novinář.

„Nejprve jsem pochyboval, že vše je tak vážné. Nakonec ale jsem uviděl,
že je to pravda — veřejně se omlouvám Konašenkovi za vše, co jsem si
myslel," řekl Avgerinos. Podle jeho slov nejsou mezi žurnalisty žádní
vážně ranění — „lehká zranění, možná pohmožděniny".

„Vojáci nás opravdu zachránili. Údery poté pokračovaly přesně do toho
místa, kde jsme byli. My jsme utekli, ale zemřeli tři místní obyvatelé a
osm bylo zraněno," řekl žurnalista. Podle jeho slov proběhlo dvoje
ostřelování po sedmi výstřelech. Na otázku odkud palba přišla Avgerinos
odpověděl, že je těžké to říci přesně.

„Místní říkali, že udeřili ze strany vesnice, kde vládne an-Nusrá (Fronta
an-Nusrá, teroristická organizace zakázaná v Rusku)," dodal.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Ze Sýrie začali stahovat bombardéry Su-24M. VIDEO

Hned za bombardéry Su-34 a bitevníky Su-25SM začaly ruskou leteckou základnu
Hmeimim opouštět i bombardéry Su-24M. RIA Novosti to sdělili na ruském
ministerstvu obrany.

„Z letecké základny Hmeimim odletěla další skupina ruských letadel do
míst jejich stálé dislokace na území Ruska. Skupinu tvoří její „lídr"
(letadlo IL-76) a frontové bombardéry Su-24M", praví se ve zprávě.

Přesun letectva do míst stálé dislokace probíhá ve skupinách, v jejichž
čele letí „lídři" — velká letadla vojenského transportního nebo
speciálního letectva, která převážejí technický personál, a kromě toho
i vybavení.

V úterý a ve středu už odletělo z letecké základny Hmeimim do vlasti
několik skupin ruského úderného letectva, mimo jiné frontové bombardéry
Su-34 a bitevníky Su-25SM.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Barack Obama v seriózním časopisu. Posmíval se Rusku, ale přiznal i chybu
ohledně invaze do Libye

Americký prezident Barack Obama se ve svém posledním rozhovoru, který
poskytl webu The Atlantic, zmínil mimo jiné i o americko-ruských vztazích.

„Při všech našich setkáních byl Putin bezvadně slušný, velmi
otevřený. Naše schůzky se konají ve velmi věcné atmosféře, nikdy mě
nenechal čekat, jako mnoho jiných...“ řekl americký prezident.

„Vždycky měl zájem o spolupráci s námi a být vnímán jako náš partner,
protože není tak hloupý. Uvědomuje si, že celkové postavení Ruska ve
světě se stalo mnohem slabší,“ uvedl Obama.

Ruský vůdce by si neměl myslet, že „vtržení na Krym a podpora Bašáru
Asadovi z něj dělá světového hráče“. Není to poprvé, co Obama
snižuje roli Ruska. Již v roce 2014 vyhlásil, že Rusko je „regionální
mocnost“, a nikoliv světová.

Obama rovněž uvedl, že se nehodlá kvůli Ukrajině dostat do vojenského
konfliktu s Ruskem. Americký prezident dále také uvedl, že americká podpora
invaze NATO v Libyi byla chybou.

Šéf Bílého domu věří, že z dlouhodobého historického hlediska se
události vyvíjejí ve prospěch amerických zájmů a hodnot. Obama si podle
všeho uvědomuje, že jeho úlohou je tento trend udržovat a nepouštět se do
riskantních kroků, mezi něž patří například pozemní intervence NATO v
Sýrii.

„Nejsem z těch, kteří si myslí, že lidstvo je od základu zlé, věřím,
že je na světě víc dobrých než zlých lidí, a pokud se podíváte na
trajektorii historie, jsem optimistický, věřím, že celkově je lidstvo
méně násilné, více tolerantnější, zdravější, empatičtější a
schopnější zvládat rozdíly,“ uvedl Obama s tím, že věří v jakousi
dobrotu většiny lidí.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
A bác ho. Propaganda se zhroutila. Tereza Spencerová se rozmáchla nad krokem
Donalda Trumpa vůči Rusku

Americký prezident Barack Obama i ministr zahraničí USA John Kerry ve
funkcích ještě dva měsíce zůstanou, nicméně jako by je Trumpovo zvolení
polilo živou vodou, píše na serveru Literarky.cz analytička Tereza
Spencerová.

„Hned den poté Obama nařídil – byť „omezené a po předchozím
informování Rusů“ – bombardování Al-Káidy v Sýrii, což se s ohledem
na americké obavy o ‚umírněné rebely‘ až dosud jevilo jako něco zcela
nemožného,“ píše Spencerová.

Podle listu Washington Post tento trend nejspíš ještě zesílí, „jakmile
zvolený prezident Donald Trump převezme funkci … zřejmě v rámci přímé
spolupráce s Moskvou“.

Celý text je ZDE

A podle všeho rovnou i v přímé spolupráci s Bašárem Asadem, podotýká
Spencerová. Syrský režim kooperaci s USA podmínil ukončením americké
podpory džihádu, na jehož výcvik a vyzbrojování – pod hlavičkou ‚umírněných
rebelů‘ – CIA vynaložila miliardy dolarů.

Americká pomoc umírněným rebelům skončí

A Donald Trump nyní v rozhovoru pro Wall Street Journal prohlásil, že
americká pomoc „umírněným“ syrským rebelům zřejmě skončí, protože
„nemáme tušení, co je to vůbec za lidi“, tím spíš, že se Spojené
státy přece musejí soustředit na vítězství nad Daešem. „Můj pohled na
Sýrii se významně liší od mnoha jiných. Mám za to, že pokud bojujete
proti Sýrii, zatímco Sýrie současně bojuje proti Daeši, tak Daeši
pomáháte. (…) Rusko je dnes spojencem Sýrie a navíc také i Írán, který
se díky nám stává stále silnějším, je spojencem Sýrie. Dost bylo boje
proti Rusku a Sýrii.“

Trump pochyboval o smysluplnosti pomoci džihádu v Sýrii už dříve, píše
dále Spencerová, přičemž varoval, že svržení Asadova režimu by mohlo
vyústit v katastrofu. Nově tak vlastně jen dodává, že podpora džihádu
rovnou povede k válce proti Rusku, Sýrii a Íránu.

CIA a ministerstvo zahraničí chtějí změnit režim v Damašku

Spencerová upozorňuje, že tato otázka je v americkém establishmentu
dlouhodobým jablkem sváru. Pentagon upřednostňuje válku proti Daeši,
zatímco ministerstvo zahraničí a CIA by raději „měnily režim“ v
Damašku. Snahy CIA vyzbrojovat džihád, stejně jako snahy Pentagonu vytvořit
„nové syrské rebely“, přitom ale shodně skončily krachem a fakticky jen
„předávkou“ amerických zbraní do rukou Al-Káidy nebo Daeše. Pokud se
budoucí prezident rozhodl s oběma „projekty“ skoncovat, bude to zásadní
„revoluce“ v americké zahraniční politice.

O vylepšení image „bojovníka proti terorismu“ se snaží ale i
dosluhující Barack Obama, píše dále Spencerová. Kromě bombardování
Al-Káidy na severu Sýrie jeho ministerstvo financí „podniklo akci k
přerušení vojenských, náborových a finančních operací“ Fronty
al-Nusrá, syrské frančízy Al-Káidy. Na „kárném seznamu“ ministerstva
se tak kromě jiných objevil i Abdalláh Muhammad Sulejmán al Muhajsíní,
saúdský duchovní považovaný za hlavního ideologa Al-Káidy v Sýrii.

Nicméně, po pěti letech války a nezměrných lidských a materiálních
obětech je americký prezident „najednou“ s to přestat Al-Káidu
podporovat a začít ji naopak bombardovat, stejně jako to dělají Rusové,
podotýká Spencerová. A k tomu už není oficiálním tabu konstatovat
očividné, tedy že „umírnění teroristé“ vždy byli jen výplodem
propagandy.

Spencerová upozorňuje, že není jisté, zda se Pentagon nebo CIA novému
prezidentovi podřídí, zda ho naopak nedonutí ke kompromisům (natož k
obratu), protože vojenskoprůmyslový komplex a s ním spjaté síly se na
rozdíl od Hillary Clintonové nikam „neztrácejí“. A nikam daleko se
samozřejmě neztrácí ani vliv desítek milionů dolarů, které Saúdové
nebo Katar věnovali Clintonovým, aby si koupili americkou zahraniční
politiku v regionu.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Polsko Rusku: „Proč se agresivně chráníte před našimi zákonnými útoky“

Čerstvá historie o vyhnání polského vědce z Ruska ve skutečnosti není
zajímavá tím, že ukazuje na současné stádium rusko-polských vztahů,
vyvolává otevřeně jiný zájem.

Konec konců je v tomto smyslu vše dobře známé a zcela obvyklé: vztahy
Ruska a Polska jsou v posledních letech stabilně na nejnižší úrovni za
mnohá desetiletí historie. Zároveň s příchodem k moci v Polsku současné
vládnoucí strany „Právo a spravedlivost", která v sobě spojuje
konzervatismus, nacionalismus, euroskepticismus, proamerikanismus, rusofobii a
snahu o historickou státní odplatu se situace ve dvoustranných vztazích
stala definitivně zamraženou a to div ne v doslovném slova smyslu.

Zároveň to vypadá, že zpozorování polského ministerstva zahraničí je
částečně opodstatněné. V každém případě si současné kolize s
vyhnáním polského historika Kreml demonstrativně nevšiml a oznámil, že o
tom nemá ponětí, protože se to neschvaluje na jeho úrovni.

Ať by to bylo jakkoli, tato historie je sama o sobě banální v současné
době.

Jedenáctého listopadu byl ze země polskou vládou vyhnán profesor
Novosibirské státní technické univerzity Dmitrij Karnauchov. Ruský vědec
pracoval v Polsku od roku 2010 a učil v místních univerzitách předměty
spojené s ruskou tématikou. Základem pro jeho vyhnání posloužila
obvinění polských tajných služeb z činnosti „s prvky hybridní války"
proti zájmům Polska a „ve prospěch nepřátelského státu" a také
kontakty s ruskými tajnými službami a vedením proruské propagandy. Důkazy,
které by podkládaly jejich obvinění, samozřejmě předloženy nebyly kvůli
přísnému utajení.

Do dané chvíle to vše bylo nepříjemné, ale zcela obvyklá historie pro
země, jejíž vztahy neprožívají nejlepší období.

Avšak reakce polské strany o vyhnání Glebockého se ukázala být poměrně
daleko od obvyklé. Místo toho, aby byl přijat vzájemný charakter ruských
kroků, polské MZV vyjádřilo oficiální protest s předáním diplomatické
nóty do ruského MZV a označilo rozhodnutí ruské strany za „nepochopitelné".
A to nebereme v úvahu velmi bouřlivou reakci dalších polských zástupců na
událost. Například svou excentričností známý (pojmenujeme ho tak) ministr
obrany země Antoni Macierewicz pojmenoval vyhnání Glebockého „nepřátelským
aktem".

Na tomto místě vzniká pokušení zdokonalit vynalézavost polské vlády,
která vydala neadekvátně přísnou reakci na plně standardní krok ruské
strany.

Události poslední let poskytují mnohonásobné příklady toho, že Západ
najednou naprosto zapomněl, co je to princip vzájemnosti a plné shody ve
vztazích mezi zeměmi a ve vztahu k Rusku začal fungovat režim „a nám
proč?"

V roce 2014 byla Evropa jednoduše otřesena z odvetných opatření Moskvy, i
když, na co spoléhali, když zaváděli sankce vůči Rusku? V létě tohoto
roku bylo pro Washington velice nepříjemným překvapením, že Rusko
odpovědělo na zadržení svého diplomatického majetku a vyhnání diplomatů
z USA. A nyní byla Varšava znepokojena z ještě jednoho zcela standardního
kroku Moskvy v rámci politiky vzájemnosti.

Možná se jedná o to, že Rusko často neodpovídá okamžitě na
nepřátelský krok, ale ponechává si čas pro schválení promyšlené a
obvykle pro druhou stranu maximálně bolestivé odpovědi. A kvůli
vznikající pauze kontrahenti Moskvy evidentně jednoduše zapomínají, čím
to vše začalo.

Názor autora se nemusí shodovat s názorem redakce.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Syrská armáda prý dobyla Palmýru, islamisté ustupují

Příslušník syrské armády oznámil, že jednotky prezidenta Bašára Asada
znovu získaly kontrolu nad opuštěným archeologickým klenotem, nad městem
Palmýra.

„Armáda po tvrdých nočních bojích převzala kontrolu nad celým městem
Palmýra včetně starobylé oblasti a obytné části města. Džihádisté se
stáhli,“ citovala agentura AFP nejmenovaný syrský vojenský zdroj.
Informuje o tom ČTK. Tuto informaci potvrdili i aktivisté ze Syrské
organizace pro lidská práva (SOHR) působící ve Velké Británii. O
úspěšné operaci informovala i syrská státní televize, která přinesla
záběry vládních vojáků kráčejících městem.

Boje o Palmýru trvaly tři týdny. Radikálové se z oblasti stáhli dnes ráno.
Donutilo je k tomu i ruské letectvo, které syrskou armádu podporovalo. V
bojích zemřely čtyři stovky radikálů. Na straně armádních sil zemřelo
180 bojovníků. Vítězství v Palmýře představuje největší úspěch od
okamžiku, kdy Islámský stát vyhlásil svůj chalífát.

Dopoledne syrská státní televize vysílala také národní písně a dokument
o Palmýře – archeologickém klenotu, který je zapsáni na seznamu
Světového dědictví UNESCO.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Co dnes už nikdo nepíše. Martin Koller a fakta k výročí revoluce 1917

ROZBOUŘENÝ SVĚT MARTINA KOLLERA „Nelze se divit, že arogance, hrabivost a
útlak nakonec na Sibiři a nejen tam zajistily bolševikům podporu
obyvatelstva a vítězství. Jak s ním naložili je již jiná kapitola,“
uvádí na ParlamentníchListech.cz v rozsáhlém textu věnovaném 100.
výročí Velké říjnové socialistické revoluce analytik Martin Koller,
který rozebírá i socio-ekonomické, vojenské či politické poměry, které
událostem z listopadu 1917 předcházely.

Sté výročí velké říjnové socialistické revoluce, která vedla k
zásadním změnám ve světové historii, nutí k zamyšlení, přestože pro
mnoho lidí je tato událost již vzdálená jako doba dinosaurů. Je docela
možné, že v současných školách zabývajících se inkluzí, výchovou k
úchylnosti a multikulturalismem se žáci o takových dějinných změnách nic
nedozvědí. Jenže historie je adrenalinovější než akční filmy a nelze
zapomínat, že se opakuje. Mění se technika a do určité míry životní
podmínky, ale člověk jako takový ne, což stále dokola opomínají
všemožní sociální a etničtí inženýři a samozvaní elitáři.

Velká říjnová socialistická revoluce sice nebyla říjnová a je otázka,
zda byla socialistická, ale každopádně je již sto let objektem ideologické
propagandy a mnohdy zcela opačných názorů a hodnocení. Není to tak dlouho,
co bylo realitou heslo „Se Sovětským svazem na věčné časy“. Podobně
si představují svoji budoucnost i arogantní papaláši, byrokrati a slouhové
současné EU, která je podivnou směsicí protofašismu a socialistických
levičáckých hesel. Neměli by zapomínat, že demokracie končí v rozkladu a
diktatury v krvi. Neúspěšná demokracie se z různých důvodů lehce může
stát diktaturou. Vzhledem k tomu, že současná EU nabývá stále více
podoby diktatury, máme se na co těšit i v případě, že nás její
vůdcové nezatáhnou do cizí jaderné války.

Vítězství jedné strany v politickém soupeření je mnohdy dáno nejen
jejími kvalitami, ale mnohdy, a to z velké míry, neschopností protivníků,
především jejich vedení. Ukázkovým příkladem je nejen říjnová
revoluce, ale rovněž letošní české parlamentní volby.

Současní historici vesměs operují tím, že Rusko bylo v roce 1917 na cestě
k radostnému blahobytu, ale zlí bolševici zářnou budoucnost zničili.
Ohánějí se především oblíbeným fetišem hospodářského růstu. Faktem
je, že od roku 1860 do roku 1913 rostla průmyslová výroba v průměru
každoročně o pět procent a ve výrobě oceli Rusko předstihlo Francii i
Rakousko-Uhersko. Těžba uhlí vzrostla za 25 let z šesti na třicet šest
milionů tun a v těžbě ropy bylo druhé na světě. Železniční síť se za
14 let před válkou prodloužila z 50 000 na 74 000 kilometrů.

Na druhé straně byla gramotnost obyvatelstva podle nejoptimističtějších
odhadů 30 %, což bylo nejméně v Evropě. Dělníci netvořili ani dvě
procenta obyvatel a značná část pracovala sezónně, zatímco 80 % obyvatel
byly rolníci a další pracovali v zemědělství částečně. Zemědělství
bylo nevýkonné, takže ve srovnání s nejvyspělejšími evropskými zeměmi
byly výnosy obilí třetinové ve srovnání s Anglií a brambor poloviční ve
srovnání s Německem. Nejlepší byla situace na Ukrajině a v Pobaltí, kde
fungovaly standardní statky, zatímco ve středních oblastech a na jihu
primitivní rolnická občina připomínající komunu, která nestimulovala k
vyššímu pracovnímu nasazení, a mnohde se používaly dřevěné pluhy.
Většina továren byla zastaralá a výroba se opírala o, moderně řečeno,
levné pracovní síly. Průmysl vlastnili z velké části cizinci, konkrétně
100 % těžby ropy, 90 % dolů, 50 % chemického a 40 % metalurgického
průmyslu, takže kapitál se reinvestoval minimálně a odcházel do
zahraničí. Export představovaly z 63 % zemědělské produkty a z 11 %
stavební dřevo. S placením daní to asi také nebylo slavné, protože Rusko
bylo v roce 1914 nejzadluženější zemí Evropy a situaci zachraňovaly
opakující se emise dluhopisů. V roce 1914 byl roční národní důchod na
jednoho obyvatele v Rusku v přepočtu 41 dolarů, zatímco v Rakousku 57, ve
Francii 153, v Británii 244 a v USA 377. Kromě toho i mírný hospodářský
pokrok vedl k situaci, kterou vidíme v současné Africe, tedy k populačnímu
boomu. V období 1890–1914 vzrostla ruská populace o 61milionů. Naopak po
odečtení spotřeby zemědělská produkce rostla pouze o 0,5 % ročně a
reálný národní produkt na obyvatele o 1 %, protože obyvatelstvo
hospodářský růst doslova projedlo. Většina obyvatel byla bez ohledu na
procenta hospodářského růstu velmi chudá ve srovnání s ostatní Evropou.
Rolník neměl žádnou pozitivní perspektivu a šířilo se opilství. Daň z
vodky byla důležitým hospodářským faktorem.

Dělníci, především ženy a děti, byli vesměs špatně placeni a
přežívali z dnešního hlediska v otřesných nehygienických podmínkách,
kde v jedné pronajaté místnosti přespávalo v průměru 12 lidí,
neexistovala tekoucí voda a k vyměšování se užívaly dvorky za domy.
Někteří přespávali přímo v továrně u strojů. Epidemie cholery se
opakovaly zhruba každé tři roky. V roce 1913 věnovala vláda na
zdravotnictví a školství 154 miliony rublů, zatímco na armádu 970 milionů.
Evidentně se bála vlastních obyvatel. Vodovody zůstávaly na papíře a
stavbě levných bytových činžáků, prosazované rozumnějšími politiky,
bránili poskytovatelé ubytování, kteří neuvěřitelně bohatli, neboť za
vesměs primitivní bydlení utratili dělníci kolem poloviny mzdy.

Armáda, která byla nejpočetnější v Evropě, sice mohla roku 1914 postavit
do pole 1,3 milionu vojáků a kolem pěti milionů záložníků, ale měla
malou bojovou hodnotu. Negramotní vojáci neuměli obsluhovat složitější
výzbroj. Většinu důstojníků tvořila kasta líných, neschopných a
arogantních šlechticů, pro něž byla armáda úřadem sociálního
zabezpečení, což potvrzují i současné historické publikace. Motorizace
byla zanedbatelná. Armáda měla po mobilizaci milion koní, pro něž chyběla
píce. Představa, že koně se napasou na místě, je reálná, pokud jich je
na louce dvacet, ale totéž neplatí, jestliže jich je sto, nebo tisíc a jsou
soustředěni na malém prostoru, o zimě nemluvě. Dokazují to i mediálně
známé „úspěchy“ některých našich polistopadových farmářů a
chovatelů. Zato chybělo těžké polní dělostřelectvo, a především
spojovací prostředky. Základ armády tvořily protěžované jezdecké pluky,
které se hodily k terorizování vlastního obyvatelstva, ale z hlediska války
vedené rychlopalnými děly, kulomety, letadly a obrněnou technikou měly
zanedbatelnou hodnotu. Většinu vojáků tvořili branci, kteří byli silně
svázaní se zemědělstvím, takže služba v armádě je ekonomicky
poškozovala. Mnohonárodnostní, možno říci multikulturní, armádě,
jejíž vojáci vyznávali několik různých náboženství, chyběl
sjednocující prvek. Tím byl pouze do určité míry car, jehož pozice však
na přelomu devatenáctého a dvacátého století slábla. Finsko, Pobaltí,
Polsko a islámský jih vřely národnostní nenávistí, takže vojáci museli
obvykle sloužit daleko od domova, aby se snížila pravděpodobnost
národnostních ozbrojených vzpour.

Výše popsaná situace vedla k poměrně radikálnímu rozdělení společnosti
podle majetku, přičemž takzvaná střední třída tvořená inteligencí
byla poměrně málo početná ve srovnání s vyspělejšími zeměmi a měla
malý politický vliv. Základní problémem Ruska byla svoboda. Až do revoluce
roku 1905 byla země politicky zaostalá feudální monarchie, kde vládcem byl
car a výkonnou mocí vláda a byrokracie podporované armádou a policií. Cara
podporovalo 20 000 šlechtických rodin v zemi, která měla roku 1913 již 175
milionů obyvatel. Na rozdíl od USA a evropských zemí neexistoval parlament
ani volby. Základem vlády nebyla na počátku 20. století demokracie a dialog,
ale represe.

Na počátku ruské sociálně-politické revoluce stála neúroda v roce 1891.
Ve středním Rusku poklesly výnosy obilí z průměrných 240 kg na osobu na
1,6 kg. Podvýživa vedla k epidemiím, které zahubily půl milionu lidí.
Vláda zakázala vývoz obilí až poté, co je obchodníci nakoupili a vyvezli,
protože potřebovala peníze na splácení zahraničního dluhu. Od horší
tragédie pomohly především dobrovolnické organizace a dary. Výsledkem byla
ovšem radikalizace společnosti, především její vzdělanější části,
která začala směřovat politicky doleva. V novém století rostl všeobecně
odpor proti samoděržaví, šlechtě, úřednictvu a policii. V roce 1901došlo
k hromadným rolnickým vzpourám, takže podle anglických pozorovatelů byly
poltyrská a tambovská gubernie zdevastovány a většina šlechtických domů
vypálena. Došlo k 155 zákrokům armády. V následujícím roce byly v 365
případech nasazeny vojenské jednotky, místy i dělostřelectvo. Rostl počet
stávek v továrnách. Po demonstraci v roce 1901 bylo uvězněno 1500 studentů
a 200 odvedeno do armády. Takový přístup měnil názor střední třídy a
inteligence na samoděržaví. Především studentstvo převzalo socialistickou
ideologii a atentáty vedly ke smrti několika ministrů vnitra.

Stabilitu režimu navíc nahlodala porážka v rusko-japonské válce v letech
1904 a 1905. Ta vznikla díky zájmům lobby vedené dřevařským spekulantem
Bezobrazovem, jenž měl ekonomické zájmy v Koreji a Mandžusku. Bez nich by
pravděpodobně došlo k dohodě nabízené Japonskem a rozdělení vlivu mezi
Rusko a Japonsko. Někteří politici navíc viděli ve válce, samozřejmě
vítězné, cestu k oslabení revoluční situace cestou posílení nacionalismu.
Jenže neschopnost většiny velitelů a mizernou výzbroj nedokázalo nahradit
ani hrdinství a vynalézavost ruských vojáků a nižších důstojníků.
Zcela selhala logistika. Výsledkem byla porážka na pevnině i na moři.
Atentátníci zabili ministra Pleveho a národ oslavoval. Devátého ledna 1905
se režimu podařilo přilít benzín do ohně. Křesťanský socialista a mnich
Gapon svolal procesí, které mělo cara pokorně prosit o zlepšení údělu
prostých lidí. Do města dorazilo 12 000 vojáků, kteří neozbrojené
věřící napadli střelbou a jízda šavlemi. Výsledkem bylo oficiálně 200
mrtvých a 800 raněných, což nebylo na ruské poměry mnoho. Jenže situace v
zemi se změnila. Vypukla generální stávka, kterou podpořila svobodomyslná
liberální inteligence (nejedná se o současné neoliberální ekonomy), a
dokonce i někteří šlechtici. Dělníci a revolucionáři začali stavět
barikády a zároveň docházelo k drancování obchodů. Zároveň explodovala
vzpoura na venkově, kde bylo zničeno 3000 panství. Rolníci vytvořili
dokonce několik nezávislých republik, kde začali zavádět agronomicky
vedené pěstitelství, budovat výrobní družstva, školy a čtenářské
kluby. Jejich požadavky jsou dokladem toho, že se nejednalo o masu
primitivních opilců. Založili Rolnický svaz a požadovali svolání
celostátního parlamentu, tajné a obecné hlasovací právo pro dospělé,
rovná občanská práva, půdu pro bezzemky, progresivní daně, svobodné a
všeobecné vzdělání, svobodu pohybu a politickou amnestii. Do vlasti se
vrátili Trockij, Lenin a další revolucionáři.

Odpovědí byla represe. Vzhledem k tomu, že mnohé vojenské jednotky odmítly
zasáhnout, podíleli se na teroru především kozáci. Proti mnohdy
nrozbrojeným vesničanům bylo místy použito i dělostřelectvo, muži byli
bez soudů popravováni, ženy veřejně znásilňovány, děti bity. To si
obyvatelstvo dobře zapamatovalo a nelze se divit, že v době občanské války
a po zradě části kozáctva ve druhé světové válce jim to odvedlo. V
Petrohradě a Moskvě se bojovalo, drancovalo a vytvářely se jednotky
domobrany proti zločineckým bandám. Bojovalo se rovněž v Pobaltí. Celkově
bylo zabito kolem 15 000 lidí, zraněno střelbou kolem 20 000, dalších 45
000 posláno do vyhnanství a zničeny desítky tisíc domů. Došlo ke vzpouře
na bitevní lodi Kňaz Potěmkin Tavričeskij, kde kapitán zastřelil
námořníka proto, že si stěžoval na maso prolezlé červy. Následně
vojáci postříleli v Oděse 2000 lidí, kteří se zúčastnili jeho pohřbu.
Docházelo k děsivým pogromům proti Židům. Ti neměli v Rusku možnost se
usazovat mimo vykázaných oblastí a nesměli sloužit a armádě a státní
správě. Pogromy v některých případech organizovala policie a označovala
Židy za původce nepokojů, a to s tichou podporou samotného cara. Místy se
zabíjení a plenění účastnily i kozácké jednotky. Celkový počet obětí
mezi Židy ve středním a jižním Rusku byl několik tisíc. Car vydal pod
nátlakem ministrů manifest s mnoha sliby, které nehodlal dodržet, ale
důležité bylo svolání prvního voleného parlamentu – Dumy. Lenin uprchl,
Trockij byl zatčen a soud využil jako tribunu revoluce. Povstání bylo
potlačeno, vesničané museli vrátit zabranou půdu a Duma po 72 dnech
rozpuštěna. Opět podle britských pozorovatelů, došlo k zásadní
společenské změně. Před rokem 1906 spojoval ruskou říši strach a
důvěra v cara. Potom už jen strach, a to na obou stranách. I tento závěr
je víc než aktuální z hlediska současné EU. Šlechtici se začali ve
svých venkovských sídlech bát rolníků a řada z nich, v některých
oblastech až třetina, je raději prodala nebo pronajala. Situaci měl srovnat
předseda vlády Stolypin, který spojil tvrdou represi se snahou o modernizaci
zemědělství přechodem od občin k samostatným statkům. Neuspěl a
atentátníci ho zabili. Po něm získala oprátka jméno Stolypinova kravata a
vězeňský vagón Stolypinův vagón, což se používalo ještě dlouhá léta.
Do vypuknutí první světové války došlo k polarizaci revolucionářů, kde
nakonec hlavní skupiny byli pravicovější Kadeti, socialističtější Eseři,
levicovější Menševici reprezentovaní mimo jiné Trockým a revolučnější
Bolševici vedení Leninem.

Cizí a občanská válka

Rusko vstoupilo do první světové války nepřipravené. V průběhu několika
týdnů byla vystřílena většina munice. Pro záložníky nebyly pušky ani
boty. Neschopné velení zapříčinilo řadu drtivých porážek. Zcela
zkolabovalo zásobování. Železnice nedokázaly přepravit obrovské počty
koní a píce pro ně. Vojáci pochodovali stovky kilometrů pěšky. Byli
hladoví a mnohdy drancovali. Zdravotnická podpora se v podstatě zhroutila.
Vojáci odhazovali zbraně, takže se nedostávalo i pušek. Ty se hromadně
dovážely ze zahraničí, takže armáda nakonec používala 11 typů a pro
každý byla jiná munice. Chyběly rovněž kulomety. Prakticky neexistovalo
funkční a operativní spojení. Nejlépe fungovala pošta, kam si štáby
posílaly kurýry pro telegramy jednou za den. Informace nebyly šifrované,
takže německé velení mělo dokonalý přehled. V prvním roce války byla
vybita většina zkušených poddůstojníků a nižších důstojníků a
nebylo kým je nahradit. Úspěchy byly dosaženy především proti rakouské
armádě, která měla podobné problémy a otřásaly jí národnostní rozpory.
Již roku 1917 se vojáci začínali bouřit. Ruská armáda ustupovala a v
následujícím období se situace ještě zhoršila. Důvodem bylo především
zásobování. Vojáky, kteří narukovali do armády, a koně neměl kdo
nahradit na polích, takže místy klesla výroba potravin až o 70 %. V zemi,
která exportovala dříve potraviny, vypukl hlad. Rozmáhaly se dezerce a
velitelský sbor zesiloval dril a represe. Na jaře roku 1917 došlo k další
revoluci, přičemž hlavní vůdcové byli všichni v zahraničí. Lenil žil z
posledních osmnácti let sedmnáct v exilu. Nicméně tam se mu podařilo
vytvořit levicovou stranu, kterou na sjezdu v Praze osamostatnili od ostatní
sociální demokracie Ruska. Car musel abdikovat a vlády se ujal parlament. Ten
však nebyl schopen řešit všeobecnou krizi a zároveň vést válku po boku
spojenců. Německá armáda zabrala obrovská území, protože vojáci
odmítli poslouchat důstojníky a některé z nich pobili a ustupovali, nebo
dokonce odcházeli domů. Úvarům velely volené rady, které měly minimální
autoritu. Německé velení nakonec využilo Lenina k tomu, že ho poslalo do
Ruska se skupinou revolucionářů a štědrými financemi. Tento tah se jim
vyplatil. V říjnu došlo k závěrečnému střetu mezi politickými rivaly a
bolševici zvítězili a postupně převzali moc. Výsledkem byla obrovská
anarchie, rozpad armády a nakonec mírová jednání v Brest Litevsku, které
posvětil právě Lenin. Tam se bolševiky vedené Rusko vzdalo většiny
Ukrajiny, pobaltských zemí, Finska a části Běloruska a jižních oblastí.

Je s podivem, že bolševici v boji o moc uspěli. Nicméně je to logické z
hlediska politické nabídky. Převážná většina jejich konkurentů
nabízela postupný parlamentní přechod k demokracii a zaměření na
dělnictvo. V horším případě konstituční monarchii a návrat pozemkové
šlechty. Lenin správně pochopil, že rozhodující silou jsou rolníci,
tvořící naprostou většinu občanů. Slíbil jim okamžitě mír a půdu.
Tím jim slíbil lepší život a možnost práce. Aby získal mír, musel se
smířit se ztrátou území. Rozdělením majetku šlechty a velkostatkářů
získal zdarma půdu. Tak získal v počátečním období podporu většiny
obyvatel, kteří byli ochotni za svůj nově nabytý majetek bojovat. Dále
získal podporu většiny neruských národností, protože zastavil jejich
útlak a zrovnoprávnil je. Kromě toho slíbil společenskou mobilitu, která
ve středověkém samoděržaví zcela chyběla. I poslední rolník měl
možnost chodit do školy a následně studovat, pokud to zvládl. Vzdělání a
práce ve státním aparátu a velitelská místa v armádě mohli získat
všichni schopní. Budovaly se nemocnice, školy a knihovny. Mnohdy primitivní,
ale dříve nebyly mnohde žádné, případně ne pro každého. Nikdo se už
nemusel klanět a ponižovat před arogantním a mnohdy omezeným panstvem,
úřednictvem a důstojnictvem. Většina obyvatel Ruska získala lidskou
důstojnost, možná omezenou, ale oproti minulosti obrovskou. Současnou
propagandou nenáviděný náčelníky Čeky, tehdejší bolševické tajné
policie, Felix Dzeržinskij vybudoval řadu ubytoven, škol a učilišť pro
tisícové armády bezprizorných sirotků. Tím jim umožnil vstup do
normálního života. To dnes nikdo neví stejně jako fakt, že ve vězení mu
dozorci před jeho očima znásilnili přítelkyni, takže se měl za co mstít.

Vítězství v občanské válce, která trvala do roku 1921 vojensky a
politicky ještě řadu let, zajistily bolševikům jejich organizační
schopnosti a hloupost protivníků. Po revoluci a ukončení války ztratilo
práci mnoho bývalých důstojníků a poddůstojníků a vesměs neměli z
čeho žít. Pokud se nepřipojili k nepříteli, umožnili jim bolševici
sloužit pod kontrolou. Bylo jich mnoho. Díky nim se podařilo vojensky
zvítězit nad takzvanými bělogvardějci, přestože tehdejší rudá armáda
byla v počátečním období výrazně slabší. Podíl dnes mediálně
oslavovaného Trockého byl z vojenského hlediska zanedbatelný. Především
vysílal z obrněného vlaku plamenné politické výzvy a mnohdy pitomé
rozkazy. Jedním z nich vyprovokoval vzpouru československých legionářů,
kteří již cestovali z Ruska a vrátil je tak na bojiště. Důležité bylo,
že upevnil morálku a zastavil dezerce tím, že nařídil dezertéry střílet.
Avšak i to se dělo pouze v několika tisících případů, protože z rudé
armády dezertovalo domů, především z důvodu polních prací, v době
občanské války 2,5 milionu vojáků. Většina byla pouze chycena a vrácena
k útvarům.

Bělogvardějské armády a útvary se chovaly k rolníkům takovým způsobem,
že je doslova nahnaly do náruče bolševiků. Vraždy, nezákonné popravy,
loupení, násilí a odvádění mladíků do armády brzy připravily
bělogvardějce o podporu obyvatelstva; stejně jako ve druhé světové válce
německou nacistickou „osvoboditelskou“ armádu. Mnozí navíc evidentně
směřovali k restauraci monarchie a samoděržaví, což by znamenalo represe a
zabavení získané půdy. Snad nejhorší byla situace na Sibiři.
Ilustrativně to popisuje publikace Americká invaze do Ruska od Carla Richarda.
Bělogvardějci zavedli doslova otrokářský režim a vraždili i volené
reprezentanty obecních civilních správ pod záminkou, že se jedná o
komunisty, přestože tam zprvu žádní nebyli. Takzvané trestné výpravy
jednotek generálů Semjonova a Kalmykova, které jmenoval generál Kolčak,
byly v podstatě lupičské nájezdy a zůstávaly za nimi tisíce mrtvých. Jen
Semjonov nese údajně odpovědnost za 30 000 poprav, či spíše vražd. Bandy
se nakonec dostávaly do střetu nejen s našimi legionáři, ale rovněž s
americkými vojáky generála Gravese, kteří především distribuovali
humanitární pomoc. Bělogvardějští vojáci prchali od svých velitelů a
jednotek a hledali u našich a amerických vojáků ochranu. Nelze se divit, že
arogance, hrabivost a útlak nakonec na Sibiři a nejen tam zajistily
bolševikům podporu obyvatelstva a vítězství. Jak s ním naložili je již
jiná kapitola.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Putin nařídil najít člověka, kterého „oběsí“ za zmaření výstavby
na Krymu. VIDEO

Prezident Ruska Vladimir Putin požádal vicepremiéra Dmitrije Kozaka a
ministra ekonomického rozvoje Alexeje Uljukajeva, aby našli odpovědné za
realizaci projektu silnice Kerč-Simferopol.

„Potřebuji konkrétní úřad, konkrétního člověka, který odpovídá za
celý projekt, abych nemusel volat všem členům vlády nebo úředníkům
subjektů federace. Musí být ten, kdo osobně odpovídá za výsledky práce a
vydání státních peněz," prohlásil Putin na poradě věnované
sociálně-ekonomickému rozvoji Krymu a Sevastopolu.

Prezident dodal, že „to má být konkrétní člověk, kterého bude možné
oběsit, když nic neudělá."

Putin se rovněž podíval na výstavbu Kerčského mostu ze vzduchu.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Mýty o Rusku. Polská exvelvyslankyně napsala, co ničí vztahy s Moskvou

Polská politika vůči Rusku se zakládá na mýtech, vztahy s Moskvou se
vnímají v černobílých kategoriích, kvůli čemuž se země prakticky
nemohou spolupracovat, píše bývalá polská velvyslankyně v Rusku Katarzyna
Pełczyńska-Nałęcz v listu Polityka.

První mýtus spočívá v tom, že Rusko je prý „špatné (agresivní,
lživé, nedemokratické), a proto s ním nelze vést dialog." Ale máme-li
vycházet z toho, že nelze mít vztahy se „špatnými" zeměmi, pak se máme
vzdát také vztahů s Čínou a dalšími státy.

Druhý mýtus spočívá v tom, že prý každý dialog s východním sousedem
„je odsouzen ke krachu" kvůli jeho stálé konfrontaci se Západem. Pak ale,
uvažuje bývalá diplomatka, „je třeba přeškrtnout všechny úspěchy
spolupráce Západu a Ruska po rozpadu SSSR," poněvadž skončily ukrajinským
konfliktem. „Tento mýtus praví, že všechny „oblevy" v rusko-polských
vztazích byly projevem naivity Varšavy, která byla oklamána lživými
signály z Moskvy: po každém sblížení znovu docházelo k eskalaci." Tento
přístup svědčí o nepochopení Varšavou dynamiky vztahů se složitými
partnery, píše Pełczyńska-Nałęcz.

Čtvrtý mýtus: přesvědčení, že postoj Polska zabrání ostatním zemím v
politice „oteplení" vztahů s Ruskem. Jenže naprostá absence dialogu mezi
Moskvou a Varšavou nezabránila jiným členům EU v navázání kontaktů s
Kremlem.

Aniž by se ohlíželi na Polsko, navštívili loni Moskvu, například,
italský premiér, německý vicekancléř, předseda Eurokomise, připomíná
Katarzyna Pełczyńska-Nałęcz.

A poslední mýtus spočívá v tom, že „Polsko je příliš slabé, aby
dosáhlo úspěchu ve vztazích s Ruskem," a že Moskva a Západ se domluví „za
zády" Varšavy. Ale právě tohle se může stát: „Polsko, které zastává
v EU natolik radikální postoj, že ho vylučují z přijetí rozhodnutí, se
stává slabým a prostě si koleduje o to, aby se o všem rozhodovalo bez něj
a bez ohledu na jeho názor," míní bývalá velvyslankyně.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Syrští opozicionáři požádali ruské vojáky o ochranu před IS

Vůdci syrské opozice požádali ruské vojáky o zajištění jejich
bezpečnosti a ochranu před bojovníky Islámského státu (DAIŠ) a dalších
teroristických organizací, které oznámily „hon“ na opozici, jež
podepsala dohody o příměří. Sdělil to náčelník Střediska pro
usmíření znepřátelených stran generálporučík Sergej Kuralenko.

Řekl, že v prvních dnech činnosti Střediska žádali opoziční lídři
jako klíčovou podmínku příměří záruky ochrany a bezpečnosti před
státními syrskými strukturami a úřady.

„Ze své strany pomůžeme zajistit bezpečnost vůdců syrských opozičních
útvarů, kteří podepsali dohody o zastavení bojových akcí a zahájení
procesu příměří," ujistil generál.

Podle Kuralenka, měli ruští odborníci od začátku práce Střediska pro
příměří 23 schůzek se zástupci různých opozičních skupin a
politických sil. „Dokonce za tuto krátkou dobu jsme zaregistrovali
podstatné změny v průběhu jednání," poznamenal Kuralenko.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Putin vyslovil soustrast brazilskému prezidentovi v souvislosti s leteckou
katastrofou

Ruský prezident Vladimir Putin vyslovil soustrast brazilskému prezidentovi
Michelu Temerovi v souvislosti s havárií brazilského dopravního letadla v
Kolumbii, informuje tisková služba Kremlu.

„Prezident Ruské federace Vladimir Putin vyslovil soustrast prezidentovi
Brazilské federativní republiky Michelu Temerovi v souvislosti s tragickými
následky havárie brazilského dopravního letadla v Kolumbii. V soustrastném
telegramu vyslovuje hlava ruského státu soucit a podporu příbuzným a
blízkým zahynuvších, a těm, kteří přežili, přeje co nejdřívější
uzdravení," praví se ve zprávě.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Putin si zažertoval ohledně obsahu Kerryho kufříku. VIDEO

Prezident RF Vladimir Putin a ministr zahraničí USA John Kerry si vyměnili
žerty ohledně obsahu kufříku hlavy americké diplomacie, s kterým přišel
do Moskvy.

Na schůzce Putin řekl, že byl trochu zarmoucen tím, že ministrovi nikdo
nepomohl z letadla se zavazadly po příletu do Moskvy. Zažertoval si, že
zřejmě měl v kufříku něco cenného, například peníze pro vyjednávání
s Ruskem. Kerry zase slíbil, že ukáže ruskému prezidentovi obsah svého
kufříku při schůzce mezi čtyřma očima.

„Bude to příjemné překvapení," slíbil.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
A tohle se zamlčelo! Urážky bělochů. Pedagog a expert, který bojuje proti
cenzuře internetu, o českých novinářích, výsledku voleb či změně ČT

„Facebook své klienty potřebuje. Ale oni by se bez něj docela dobře
obejít mohli. Taháme za delší konec lana, tak toho zkusme využít,“
vybízí čtenáře ParlamentníchListů.cz vysokoškolský pedagog a IT expert
Pavel Cimbál. Ten se věnuje i otázce tendenčnosti veřejnoprávních
českých médií, například ČT. „Dostala se ke mně dokonce informace, že
se tento aktivismus začíná některým lidem z vedení příčit, ale
dotyční zaměstnanci dál tvrdošíjně jedou ve starých kolejích,“
uvádí s tím, že veřejnoprávní média nutně potřebujeme, nicméně „TOP
09 si může zaplatit vlastní propagační kanály“.

Ještě jsme spolu od voleb nehovořili. Co říkáte na jejich výsledek a na
následné vyjednávání o budoucí vládě?

Ve volbách rozhodli občané. A tak je to potřeba brát. A akceptovat. Různá
nálepkování, okázalá vymezování a trucování, co teď některé strany
předvádějí, to je vlastně pohrdání získaným mandátem. Výroky o
ohrožení demokracie jsou pak neuvěřitelné zcela. Zejména pokud takto
plamenně duní strany, které se do Poslanecké sněmovny dostaly s odřenýma
ušima. Buď podpoří vládu sněmovna s nimi, nebo nová sněmovna bez nich.
Jen to ukazuje zoufalou odtrženost těchto domnělých „elit“ od politické
reality.

Jak si s volbami podle vás poradila média, o nichž jste se vyjadřoval
kriticky?

Mediální analýzy jsem moc nesledoval. Zajímal mne skutečný volební zisk a
to, jak s ním naloží vedení konkrétních stran. Politicky korektní nebo
ubrečeně moralizující povzdechy analytiků mi žádnou informaci nepřinesou.
A než se rozčilovat před obrazovkou ČT, mohu dělat něco užitečnějšího.
Škoda jen, že na činnost takto nepoužitelného média, dlouhodobě
neplnícího veřejnoprávní zadání, tedy svou zákonnou povinnost,
nedobrovolně přispíváme koncesionářskými poplatky. Jestli by se mělo
něco změnit, tak buď osazenstvo ČT, nebo způsob jejího financování.

Šéf SPD Tomio Okamura nejenže prohlašuje o ČT, že je jedno z nejvíc
dezinformačních médií v republice, ale vyzval ke změně statusu
veřejnoprávních České televize a Českého rozhlasu. Je pravdou, že
zejména ČT je kritizována za stranění některým politikům a špinění
jiných. Zemanova kancelář si na ni stěžuje často. Kritizován je i např.
výběr hostů do pořadů Václava Moravce. Oproti tomu zastánci ČT tvrdí,
že jakákoliv podobná změna by ohrozila naši demokracii. Jak hodnotit práci
ČT a ČRo? Je třeba přistupovat ke změnám?

Osobně mám za to, že většina přešlapů ČT a ČRo je dána
angažovaností konkrétních lidí. Každá cenzura má svůj hlavní pilíř v
autocenzuře loajálních novinářů a redaktorů. Dostala se ke mně dokonce
informace, že se tento aktivismus začíná některým lidem z vedení
příčit, ale dotyční zaměstnanci dál tvrdošíjně jedou ve starých
kolejích. Ale určitý posun jsem už také zaznamenal, tak jen doufám, že se
povede ten tristní stav napravit postupnou personální obměnou, a nebude
třeba měnit zákon. Veřejnoprávní média rozhodně potřebujeme. Ale měla
by skutečně plnit veřejnoprávní zadání. TOP 09 si může zaplatit
vlastní propagační kanály.

Zmínil jste, že je třeba čerpat informace z více pramenů, aby člověk
dostal relevantní obrázek o dění. Odkud čerpáte informace vy sám?

O okamžitých událostech ze sociálních sítí. Z Twitteru a občas z
Facebooku (kde se ale začíná uplatňovat sílící cenzura). Nebo z
britského bulvárního tisku, který má překvapivě docela přesné informace.
A většinou jako první. Jinak samozřejmě to, co píší česká média,
dohledávám až k původním zdrojům (a občas se nestačím divit, jak jde
událost prezentovat zcela překrouceně). Takže je vlastně používám jen
jako jakousi svodku nebo rozcestník. No ale k témuž pak mohu použít i
jakékoli jiné médium. I ta tolik špiněná „alternativní média“.
Třeba o chystané revizi Dublinského systému informoval jako první AENews,
tedy ten zlý, ruský, dezinformační Aeronet. První české masmédium se
ozvalo až s třítýdenním skluzem! Po několikeré urgenci samotnými
čtenáři! Tak kdo že tady neplní své novinářské poslání a neinformuje?
Nebo radši dezinformuje? Zase nás cenzura „chrání“ před používáním
vlastní hlavy?

V minulém rozhovoru jste mi řekl, že o vystoupení z Evropské unie by měli
rozhodovat právě občané. Domníváte se, že jsme se referendu přiblížili,
když se do Sněmovny dostalo SPD, Piráti a podobně?

S Piráty, z titulu své profese, bych měl mít asi největší politickou
shodu. Ale není tomu tak. Politicky řadím Českou pirátskou stranu kamsi
mezi Zelené a TOP 09. Nicméně pokud hodlají podpořit zákon o referendu
nebo bojovat proti cenzuře informací, mají v tomto mou podporu. Vždy si ale
mimoděk vzpomenu na Ingrid Romancovou, která před pár lety kandidovala do
předsednictva Pirátů. Nyní na Facebooku drze prezentuje svůj „projekt“
Target, jehož jediným smyslem je šmírovat desetitisíce cizích profilů a
masově je nahlašovat provozovateli služby. Takto hrdě a otevřeně
neudávaly ani domovní důvěrnice z padesátých let. Takže mám k této
straně několik velkých personálních výhrad. Jejich anarchosocialistickým
„uprchlíci vítejte“ předsedou počínaje. Jeho angažmá na blokádě
Hradčanského náměstí, kde se v únorovém mrazu muselo přes deset tisíc
vlastenecky smýšlejících lidí kvůli pár pitomcům skoro hodinu tlačit
uzounkým průchodem, to je dost ostudná vizitka. Jak co do politické
neprozíravosti, tak obyčejné občanské neslušnosti.

Prezident Miloš Zeman bývá označován jako státník, který společnost
rozděluje, podporuje netoleranci a eskaluje strach. „Jestliže si v této
situaci zvolíme do čela státu politika, který nás bude rozdělovat nebo
bude vyvolávat strach, tak budeme žít ve strachu, část lidí v ponížení,
někdo bude utíkat,“ obává se Ivan Gabal. Co říci k těmto úvahám? Je
někdo mezi devíti kandidáty, u kterého bychom tyto obavy mít nemuseli? A
jsou opodstatněné?

Já mám opodstatněnou obavu z úplně jiných lidí. Konkrétně takový pan
Gabal. Jeho manželka Jana Hybášková působila jako velvyslankyně ČR v
Kuvajtu, velvyslankyně EU v Iráku, nyní v Namibii. Gabal je přitom doslova
prototypem okázalého proevropského proimigračního vítače. Jeho
žoviálně rozcapené „to zvlááádnem“ (příchod desetitisíců
muslimských migrantů) z jedné veřejné diskuse si budu pamatovat asi do
konce života. Přitom má informace o situaci v daných zemích „doma“, a
to doslova z první ruky. Nedávno se mi ale dostaly do pošty screenshoty z
Facebooku, kde se pan Gabal projevuje tak ostudným a vulgárním stylem, že se
vůbec nedivím, že ve volbách (ač byl středočeskou jedničkou KDU-ČSL)
dopadl tak, jak dopadl. Názorově zamrznul v 90. letech a stylem argumentace
někde na prvním stupni ZŠ. Já věřím občanům a jejich selskému rozumu.
Daní kandidáti nespadli z Marsu, každý z nich má už něco za sebou, a tak
by to rozhodování nemuselo být až tak těžké.

A na jakou stranu se kloníte v případě prezidenta Zemana a vztahů s Ruskem?
Podpořil největší podnikatelskou výpravou do Ruska české podnikatele,
nebo nahrává Východu, jak ho někteří kritizují?

Rusko je velký trh, a je pro nás jak odbytištěm, tak zdrojem surovin. Sankce
považuji za oboustranně škodlivé a nesmyslné. Pokud se Zeman tento „euroobamovský“
přešlap snaží nějak částečně vykompenzovat, je to jen další známka
toho, že jde o kompetentní osobu na svém místě. Která jedná v zájmu
rozvoje naší ekonomiky. Ona ta mediální slovní spojení jako „ohrožení
demokracie“, „ruská gubernie“, „do područí Ruska“ nebo „zavlékat
na Východ“, lze většinou vystopovat až k jejich původnímu autorovi. V
těchto případech k Miroslavu Kalouskovi.

Stalo se několik událostí zavánějících rasismem. Bývalý tajemník klubu
SPD Staník měl ve Sněmovně říci, že „Židi a buzeranti patří do plynu“.
V Praze byl zmlácen a ponížen černoch. A děti v Teplicích čelily
nenávistným výlevům za to, že na jejich školním fotu byly arabské a
romské tváře. Jde o projevy nemocné společnosti, za které mohou třeba ti,
co brojili proti imigraci?

Vzhledem k neobjektivitě médií a jejich zoufalé snaze přišít našim
občanům nálepky rasistů a xenofobů bych tady byl s hodnocením události
opatrný. Daný výrok je ostudný, ale pochybuji, že by takto přesně zazněl.
Pokud ano, nechť soudí soudy, nikoliv sluníčková média. Mám v paměti
zcela vylhané případy pobodání „Syřana“ Isaaka Tamby Bekshokova (ve
skutečnosti Rusa) nebo „napadení“ muslimek v Šárce (ve skutečnosti
bránily v pohybu ženě, co je vyfotila). V případě „do krve zmláceného“
černocha jsem se například dozvěděl, že ono krvácející zranění,
kvůli kterému musel být „vyčištěn interiér vozu“, si pravděpodobně
způsobil sám. Pořezáním o rozbité sklíčko překrývající nouzové
tlačítko dveří, které mačkal. Snaha některých novinářů vykoupat
vlastní národ ve velké rasistické kauze, pro větší slávu
multikulturalistických světlých zítřků, je evidentní. Tudíž jsem zde
dosti skeptický. Rasistickým národem nejsme, nevadí nám Vietnamci, Japonci,
Eskymáci... ale vadí nám, když si někdo z naší země dělá dojnou krávu,
na úkor našich občanů nebo bezpečnosti. A také nám vadí, když se lže,
a je úplně jedno, jestli v zájmu světlých nebo tmavých zítřků.

K nesmyslně rozmazávanému případu rasistických poznámek vůči „multikulti“
třídě ZŠ Plynárenská bych se jen zeptal – reagovala média stejně
hystericky i v případě výroků Romů pod příspěvkem Ollopha Samorosta o
bití polštáře? Tam to byl doslovný rasismus s přímými výhrůžkami, a v
daleko větší intenzitě. O příspěvku média informovala vytrvale a
opakovaně, o diskusi přímo pod ním ani jednou. Novináři neumí číst
více než odstavec? A to už vůbec neřeším, že v případě té teplické
třídy vidím zásadní problém někde úplně jinde – na pozadí všech
těch vznešených řečí o integraci a multikultuře už evidentně vznikají
ghetta a segregované třídy i u nás. Kam se ty děti cizinců vlastně mají
integrovat, když budou ty české ve třídě v menšině? Vždyť je to jak
přes kopírák totéž, co probíhalo před desítkami let v Birminghamu nebo v
Malmö. Počátky vytváření paralelní společnosti. A to mi vadí daleko
více, než pitomá rasistická poznámka někde na Facebooku. Mainstreamovým
novinářům toto stále nedochází?

Do jaké míry tyto tendence ve společnosti posílily uplynulé volby? Jsou to
jednotlivosti, nebo už symptomy nemocné společnosti?

Asi nijak, lidé jsou vesměs stále stejní. Pokud je v této společnosti
něco nemocného, je to justiční systém a tendenčnost mediálního
mainstreamu, který ale jako potrefená husa kejhá první.

Už minule jsme se bavili o cenzuře sociálních sítí, kterou jste kritizoval.
Není tedy důvod přistoupit k nějaké regulaci sociálních sítí nebo
zpřísnit pravidla toho, co se smí a nesmí říkat v této zemi? V Německu
to sahá tak daleko, že za výroky na sociální síti může člověk přijít
o práci. Jak se zasadit o svobodu slova?

Nebát se psát a říkat to, co si myslím. Mluvit pravdu a nenechat se
zastrašit. Měřit všem stejným metrem. A ostře a rozhodně se postavit
proti komukoliv a čemukoliv, kdo by tohle chtěl omezovat. Zatím to máme
ještě ve svých rukou, tak je třeba začít co nejdřív. Třeba opuštěním
služeb, které cenzurují, a přechodem jinam. Facebook své klienty potřebuje.
Ale oni by se bez něj docela dobře obejít mohli. Taháme za delší konec
lana, tak toho zkusme využít.

Řekl jste mi: „Ale je omyl myslet si, že klíčem k zajištění
bezpečnosti jsou policie, armáda nebo tajné služby. Nikoliv, ty jen zpětně
hasí, co už hoří. Klíčem je takové prostředí ve společnosti, které
nepřeje radikalizaci. A nevytváří paralelní struktury muslimských komunit.
Naše prostředí takové, doufám, ještě stále je. Otázka je, jak dlouho
ještě, ty tlaky na změnu jsou dnes enormní.“ Domníváte se, že obliba
pravicových radikálnějších stran, jak to vidíme v různých volbách v
Evropě, nese toto nebezpečí?

Otázka je, zda jde vůbec o radikální pravici. Co je na názorech, že
zákony mají platit pro každého, že státní hranici nemohu ilegálně
překračovat, nebo že bezpečnost občanů země je prioritou, radikálně
pravicového? O kritice středověkého netolerantního
nábožensko-politického systému ani nemluvě. Touto diskuzs to mělo všechno
začít už před lety! Ale protože zde média zaspala, nebo spíš
katastrofálně selhala, derou se tato témata nyní do popředí jinudy.
Protože lidé cítí, že budou ovlivňovat jejich životy stále víc, a
přitom jim není nasloucháno...

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Bank of China poskytne Gazpromu úvěr ve výši 2 miliardy eur

Bank of China poskytne Gazpromu na dobu pěti let úvěr ve výši 2 miliardy
eur, stojí ve zprávě ruské společnosti.

V Šanghaji dnes uzavřela společnost Gazprom s bankou Bank of China Limited,
London Branch dohodu o poskytnutí půjčky ve výši 2 miliardy eur na dobu
pěti let", praví se ve zprávě.

Dohodu podepsal místopředseda vedení Gazpromu Andrej Kruglov a viceprezident
banky Bank of China, London Branch Wang Hua-bing.

Tisková služba Gazpromu zdůraznila, že tato transakce, která je co do
rozsahu financování získaného bezprostředně od jedné organizace,
největší v dějinách společnosti, a současně je to i první dvoustranná
úvěrová smlouva s čínskou bankou.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Putin navštíví 18. března Krym

Ruský prezident Vladimir Putin se 18. března chystá na pracovní návštěvu
do Krymského federálního okruhu, praví se ve zprávě tiskové služby
Kremlu.

Prezident se seznámí s průběhem stavby mostu přes Kerčský průliv,
uspořádá operativní poradu věnovanou otázkám sociálně-ekonomického
rozvoje Krymu a Sevastopolu.

Projekt mostu přes Kerčský průliv byl kladně oceněn ruskou Hlavní
správou státní expertízy (Glavgosexpertiza) 18. února 2016 a poté byly
zahájeny hlavní stavební a montážní práce. 19 kilometrů dlouhý most,
který spojí Tamaň a Kerč, bude nejdelším mostem v Rusku.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Putin, Putin, Putin. Ovládne celý svět. Během jediného týdne prý málem
rozložil dvě země

Přichází nová éra, éra Vladimira Putina. Nejenže se ruskému prezidentu
podařilo ovlivnit výsledek amerických voleb ve svůj prospěch, daří se mu
téměř na všech frontách, píše Michael Weiss ve svém článku pro Daily
Beast.

V Černé Hoře byl během volební kampaně zorganizován pokus o atentát na
ministerského předsedu Mila Džukanoviče, ze kterého byla obviněna skupina
ruských nacionalistů. Podle vyjádření některých amerických expertů nesl
pokus o státní puč v malém balkánském státě všechny známky tradiční
operace zorganizované ruským Kremlem.

„Dokonce existují i důkazy o převodu peněžních prostředků z Moskvy na
bankovní účty opoziční strany v zemi a krajní neobjektivitě médií a
dalších ‚klíčových hráčů‘ ovlivňujících veřejné mínění,“
píše autor.

Do celé konspirace se měli údajně zapojit i bývalý velitel speciálních
ozbrojených sil Srbska a veteráni z Ruskem podporovaného „separatistického
hnutí“ na východě Ukrajiny.

Úmysl obviněných ruských nacionalistů médiím objasnil černohorský
hlavní prokurátor Milivoje Katnic. Skupina zhruba dvaceti Srbů a Černohorců
oblečených v policejních uniformách se v den voleb 16. října vydala
napadnout demonstranty před parlamentem v hlavním městě země Podgorice.
Jejich úmysl byl se vmísit do davu a odtud vtrhnout do budovy parlamentu a
zavraždit předsedu vlády. Po provedení atentátu měl do čela vlády
nastoupit prorusky orientovaný politik, který by postupně obrátil kurz
Džukanovičovy prozápadně orientované vlády.

Plán ruských nacionalistů potvrdil i ministerský předseda Srbska Alexandr
Vucic, který uvedl, že srbští nacionalisté, kteří byli do plánu zapojeni,
byli již identifikováni a spolu s odcizenými policejními uniformami se u
nich našlo i 120 000 euro. V souvislosti se zahraniční pomocí skupině
nacionalistů Vucic odkazoval na „třetí zemi“, která zosnovala plán na
politický převrat v zemi s pouhými 600 000 obyvateli.

„Není náhodou, že nedlouho po incidentu bylo ze Srbska vyhoštěno několik
ruských rezidentů, kteří údajně elektronicky monitorovali Džuganovičovy
kroky,“ píše Weiss.

Toto rozhodnutí se mohlo později srbskému premiérovi vymstít. Podle
srbského ministerstva vnitra bylo nedlouho po černohorském incidentu v lese
nedaleko od premiérova rodinného domu nalezeno několik ručních granátů,
nábojnic, odstřelovacích pušek a dokonce i bazuka.

Srbský ministr vnitra Nebojsa Stefanovič se k celému incidentu vyjádřil
následovně: „Je to skutečně velmi znepokojivé, že ty zbraně byly
nalezeny přesně v místě, kde by premiérovo auto muselo přibrzdit na
minimální rychlost.“

Do incidentu byl namočen například i bývalý velitel speciálních sil
Srbska Bratislav Dikič, který byl nedávno nucen rezignovat ze své funkce,
jelikož byl údajně zapojen do „teroristických“ aktivit. Dalším z
obviněných je veřejně známý srbský fašista Alexander Sindjelič, který
figuruje na listu 300 nejhledanějších „teroristů“ ukrajinskou vládou,
jež jej viní z účasti v bojích v Doněcku a Luhansku.

„Proč by se někdo chtěl zbavit Džuganoviče? Někteří vidí problém v
jeho vřelém přístupu vůči Severoatlantické alianci a členství Černé
Hory v ní. Oficiálně by měl balkánský stát do Aliance přistoupit na
jaře příštího roku. Putinův režim je samozřejmě proti tomu, nicméně
účast na pokusu o atentát Moskva vehementně odmítá.“

Potíže v Pobaltí

„S úplným klidem neusínají ani v Estonsku, kde se ve středu rozpadla
koaliční vláda pod vedením premiéra Taaviho Roivase. Z toho bude nejvíce
profitovat strana Centra, která sází na podporu etnických Rusů žijících
v pobaltském státu a jejíž předseda bývá označován za proruského,“
míní komentátor.

Politická nestabilita sužuje tento nevelký stát sousedící s obřím Ruskem
v období příprav na výcvik zhruba 24 000 vojáku vybraných z civilních
řad. Estonští vojáci se mají připravovat na hypotetickou situaci, kdy do
země vpadnou „zelení mužíci“ – eufemismus pro ruské vojáky v
přestrojení –, podobně jako tomu bylo v případě Krymu a Donbasu.

Přestože se osmatřicetiletý lídr strany Centra Jüri Ratas a předseda
estonského parlamentu veřejně vyslovuje za respektování atlantického
závazku své země, je podle autora článku možné, že v budoucnu podlehne
interním a do jisté míry i externím tlakům na změnu kurzu.

K tomuto argumentu je třeba přidat poznámku o nedávném prohlášení
možného Trumpova ministra zahraničních věcí Newta Gingriche, který v
rozhovoru pro americkou televizi uvedl, že „Estonsko je předměstím
ruského Petrohradu, pro které nestojí riskovat jaderný konflikt“.

Moskva a maďarští neonacisté

Vzestup maďarských ultrapravicových kruhů v posledních letech k moci,
zejména pod vedením ministerského předsedy Viktora Orbána, je obecně
zdokumentovaným trendem.

Podle maďarské vlády je jeden z prominentních členů ultrapravicové strany
Jobbik Béla Kovács, který je sám členem parlamentu, ruský špion. Před
nedávnem byl navíc uveřejněn jasný důkaz toho, že se ruské výzvědné
služby aktivně angažují ve vnitřní politice Maďarska.

Agenti ruské vojenské výzvědné služby – jedné ze dvou ruských
výzvědných služeb zapojených do kybernetického útoku proti Demokratické
národní komisi v USA – byli obviněni z podpory prominentní neonacistické
organizace, jejíž sedmašedesátiletý lídr István Györkös minulý měsíc
zastřelil maďarského policistu.

Györkös je dlouhodobým lídrem fašistické Maďarské národní fronty 1989,
která v první řadě usiluje o obranu Maďarska před „židobolševiky a
dalšími podvratnými elementy“ tím, že připravuje své členy na
válečný střet. Organizace se v minulosti podílela na výcviku maďarských
i německých nacistů v maďarských výcvikových táborech.

„Györkösovo hnutí svou inspiraci čerpá z textů a prohlášení
prominentního ruského filozofa Alexandra Dugina, který ve své práci
vyzdvihuje eurasijskou ideologii a nabádá ke genocidě na Ukrajině,“
informuje autor článku.

„Napojení maďarského fašisty na Kreml se stalo zřejmým poté, co se na
facebookové stránce jeho hnutí objevila informace, kterou měl údajně
zveřejnit jeden z ‚uživatelů‘, o tom, že maďarská vláda v srpnu roku
2014 na Ukrajinu poslala tanky T-72. Fotografie tanků byly ovšem, podle
informací maďarských tajných služeb, vyprodukovány samotnou fašistickou
organizací, která se v rámci dezinformační kampaně pokoušela lživě
poukázat na evropskou podporu Kyjevu.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Blíží se další radost Vladimira Putina. Kyjev a Západ se asi zase budou
vztekat

V Moldavské republice si dnes volí prezidenta. Favoritem voleb je muž, který
se netají obdivem k prezidentovi Ruské federace Vladimiru Putinovi. Podle
serveru BBC lidem slibuje odklon od dosavadního proevropského kurzu a
příklon k Rusku. Dosavadní vládu, která chce zemi přiblížit Evropské
unii, viní z korupce. Zemí skutečně otřásá obří korupční skandál.

Moldavané si dnes ve druhém kole přímé prezidentské volby vyberou novou
hlavu státu. Favoritem voleb je předseda socialistické strany Igor Dodon,
jenž se netají obdivem k prezidentovi Ruské federace Vladimiru Putinovi. Je
toho názoru, že i Moldavsko potřebuje stejně silného lídra. První kolo
vyhrál na konci října s přehledem právě Dodon, když obdržel 48 procent
hlasů voličů. Do druhého kola ho doprovodila ekonomka Maia Sandu, bývalá
ministryně školství. Ta v prvním kole obdržela 39 procent hlasů voličů.

Dodon v předvolební kampani slibuje, že ukončí proevropské směřování
země a svou pozornost zaměří spíš k eurasijské Hospodářské unii v
čele s Ruskem. Kromě toho slibuje, že ukončí déle než dvě desítky let
trvající zamrzlý konflikt v moldavském Podněstří, které okupují ruští
vojáci. Možný příští prezident vidí cestu ke smíru ve vytvoření
federace Moldavka a Podněstří.

Do karet mu hraje i obrovský korupční skandál, který před časem otřásl
celou zemí. V loňském roce v Moldavsku zkrachovaly tři banky a ze země
zmizela asi miliarda dolarů, v přepočtu přibližně 24 miliard korun. Dodon
z tohoto korupčního skandálu viní svou protikandidátku Sandu, protože
seděla v kabinetu, za jehož vládnutí ke krachu došlo. Paní Maia Sandu
osobní odpovědnost za tuto situaci důrazně odmítá.

Ve prospěch Igora Dodona se vyjádřil např. i zdejší pravoslavný duchovní
Michal, jenž je podřízen moskevskému patriarchátu. Věřící vyzval, aby
jako křesťané a vlastenci podpořili Dodona, protože paní Sandu je
bezdětná a „podporuje homosexuály“. BBC dodává, že odpor k
homosexuálům je v zemi hluboce zakořeněný.

Občané politiky vyzývají, aby místo slov přešli konečně k činům. Pro
dokreslení situace se sluší dodat, že starobní důchod v Moldavsku činí
asi 50 dolarů, v přepočtu 1 200 korun.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Tillerson vysvětlil, proč považuje stavbu Severního proudu za nemoudrý krok

Americký ministr zahraničních věcí Rex Tillerson vysvětlil, že stavbu
plynovodu Severní proud považuje za nemoudré řešení, jelikož to jen
zesílí monopolizaci trhu EU.

„Z mého pohledu je stavba Severního proudu nemoudré řešení, jelikož ten
pouze zesílí dominování na trhu," prohlásil ministr zahraniční USA během
svého vystoupení ve Washingtonu v úterý.

Přitom dodal, že „bezpečné dodávky nosičů energie přes Ukrajinu jsou
životně důležité pro EU".

Projekt Severní proud 2 předpokládá stavbu dvou plynovodů s celkovou
kapacitou 55 miliard metrů krychlových plynu za rok od pobřeží Ruska přes
Baltské moře do Německa. Nový plynovod se plánuje postavit vedle již
existujícího Severního proudu.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Putin: Rusko se musí vyhnout tomu, aby se mu zatočila hlava z úspěchů

Rusko dosáhlo vynikajících, špičkových úspěchů v mnoha odvětvích,
přesto je ale třeba vyhnout se tomu, aby se nám zatočila hlava z úspěchů,
protože stále ještě existuje spousta nevyřešených problémů a otázek,
prohlásil ruský prezident Vladimir Putin.

Ve čtvrtek předával v kremelském Georgijevském sále státní vyznamenání.
Putin poděkoval vyznamenaným za srdečná slova, která mu byla adresována, a
sám zase řekl, že pro něj je udělování takových vyznamenání obrovskou
ctí.

„Máme ale ještě i spoustu nevyřešených problémů a otázek, opravdu
spoustu. Takže by se nám z úspěchů neměla zatočit hlava. To v žádném
případě. Čím častěji ale budete vy a takoví vynikající lidé Ruska,
jako jste vy, přicházet do tohoto sálu, tím rychleji se nám podaří
vyřešit všechny problémy, které máme před sebou", řekl ruský prezident
v závěru slavnostní akce.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Velitel nazval počet balistických raket ve výzbroji ruských strategických
raketových vojsk

Přibližně 400 mezikontinentálních balistických raket je ve výzbroji
strategických raketových vojsk RF, sdělil v pondělí velitel strategických
raketových vojsk Sergej Karakajev.

„V současné době je součástí strategických raketových vojsk
přibližně 400 mezikontinentálních balistických raket s bojovými bloky
různé třídy a výkonnosti," řekl v rozhovoru pro noviny Krasnaja zvezda.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Záhad je tady více než v Bermudském trojúhelníku. Poznejte největší
anomální zónu Ruska

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Ruská vojska se stahují ze Sýrie. Prý se jim už podařilo dosáhnout toho,
co chtěli

Ruská armáda dostala od prezidenta Vladimira Putina rozkaz stáhnout se ze
Sýrie. Informovala o tom ČTK. Někteří vojáci však zůstanou na svých
místech.

Od října loňského roku ruské letecké síly bombardují odpůrce syrského
prezidenta Asada. Bomby dopadají na islámské radikály i na civilní
obyvatelstvo. Určité spory se také vedou o to, kdo tvoří tzv. umírněnou
opozici proti diktátorskému režimu.

Tak či tak, ruský prezident nařídil zahájit stahování ruských jednotek
ze Sýrie. „Ruský prezident Vladimir Putin dnes nařídil zahájit v úterý
15. března stahování hlavních ruských sil ze Sýrie, protože podle něj
svůj základní úkol splnily. Podle agentury TASS to šéf státu řekl při
setkání s ministry zahraničí Sergejem Lavrovem a obrany Sergejem Šojgu,“
napsala ČTK.

Celou zprávu naleznete zde.

Jedna věc se však nezmění. V původním režimu budou dál fungovat v
Tartúsu, kde je námořní základna, a v Hmímímu, kde najdeme ruské letouny.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Putin: Vojenská operace v Sýrii stála okolo 33 miliard rublů

Financování operace v Sýrii se vykonávalo hlavně z prostředků
Ministerstvo obrany Ruska, řekl prezident Vladimir Putin na setkání s vojáky,
kteří působili v operaci.

„Vojenská operace přirozeně požadovala jisté výdaje, jejich hlavní
část ovšem byly zdroje ministerstva obrany, peníze ministerstva obrany,
okolo 33 miliard rublů. Předtím byly tyto rozpočtové prostředky
ministerstva roku 2015 namířeny na provedení vojenských cvičení a bojovou
přípravu. My jsme prostě jen přesměrovali zdroje na zabezpečení skupiny v
Sýrii," řekl Putin.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť


Question:
Ministerstvo obrany Ruska: V Sýrii pokračuje ostřelování z děl z území
Turecka

Ruští vojáci zaznamenali, že v Sýrii nadále pokračuje ostřelování
kurdských jednotek z děl z území Turecka.

Ruští vojáci zaznamenali, že v Sýrii nadále pokračuje ostřelování
kurdských jednotek, které bojují proti frontě An-Nusra, z děl z území
Turecka, informoval náčelník ruského Centra pro usmíření znesvářených
stran v Sýrii generál-poručík Sergej Kuralenko.

Ruský generál zmínil, že „nehledě na zastrašování a teror ze strany
„nesmiřitelných" ozbrojenců, obyvatelé Sýrie nadále poskytují informace
ruské straně o činnosti mezinárodních teroristických organizací". Jenom
od obyvatel obce Fuaa v provincii Idlib na „horkou linku" přišlo sedm zpráv
o ostřelování z těžkých zbraní. Zemřeli mírní občané. Palba byla
provedena z oblasti obce Binniš, která se nachází pod kontrolou fronty
An-Nursa a Ahrar aš-Šámu.

Podle mínění Kuralenka je to turecká strana, kdo dnes nese celou vinu za
pokračující boje v provinciích Idlib a Aleppo, které brání rychlému
usmíření a příchodu míru do těchto oblastí.

„To je jasné a viditelné všem, kdo chtějí chápat a vidět, i koalici
vedené USA," řekl.

Choices:
- hrdina
- pozitivní příklad
- missing
- neutrální
- negativní příklad
- oběť