Dette afsnit indgår i kapitel 8 om samfundstjeneste og beskriver, under hvilke betingelser en domstol kan pålægge samfundstjeneste som vilkår for en betinget dom, når en almindelig betinget dom vurderes utilstrækkelig.

 § 62. Findes betinget dom efter reglerne i §§ 56 og 57 ikke tilstrækkelig, kan retten, hvis tiltalte findes egnet hertil, afsige betinget dom med vilkår om samfundstjeneste.


Dette afsnit er en del af 8. kapitel i straffeloven om samfundstjeneste og vedrører betinget dom med vilkår om samfundstjeneste, hvor udsættelse af fængselsstraf sker efter reglerne for betinget fængsel i § 56, stk. 1.

 Stk. 2. Afgørelsen om udsættelse af fuldbyrdelsen af fængselsstraf træffes efter reglerne i § 56, stk. 1.


Dette afsnit indgår i reglerne om betinget dom med vilkår om samfundstjeneste i 8. kapitel af straffeloven, hvor udsættelse af fængselsstraf er betinget af, at den dømte ikke begår nye strafbare forhold og overholder de fastsatte vilkår i prøvetiden.

 Stk. 3. Udsættelsen betinges af, at den dømte ikke i en prøvetid begår strafbart forhold, og at han overholder de i medfør af § 63 fastsatte vilkår.


Dette afsnit indgår i 8. kapitel om samfundstjeneste og beskriver de vilkår, der kan knyttes til en betinget dom, herunder krav om udførelse af ulønnet samfundstjeneste som alternativ til ubetinget fængsel.

 § 63. Som vilkår for udsættelsen af fængselsstraf bestemmes, at den dømte skal udføre ulønnet samfundstjeneste i mindst 30 og højst 300 timer. Samfundstjenesten skal udføres inden for en længstetid, der udmåles i forhold til antallet af timer.


Dette afsnit omhandler reglerne for samfundstjeneste som vilkår for betinget fængsel, herunder muligheden for at forlænge den længstetid, hvorefter samfundstjenesten skal være fuldført.

 Stk. 2. Den i medfør af stk. 1 fastsatte længstetid kan af tilsynsmyndigheden forlænges, hvis særlige grunde taler derfor, dog ikke ud over prøvetiden. Tilsynsmyndighedens afgørelse om forlængelse af længstetiden indbringes efter anmodning fra den dømte for retten.


Dette afsnit omhandler betinget dom med vilkår om samfundstjeneste i straffelovens 8. kapitel, hvor prøvetidens varighed fastsættes i forbindelse med idømmelse af samfundstjeneste som alternativ til ubetinget fængsel.

 Stk. 3. I dommen fastsættes en prøvetid på højst 2 år. Hvis den betingede fængselsstraf er fastsat til højst 3 måneder, ophører prøvetiden, når længstetiden for at udføre samfundstjenesten er udløbet.


Dette afsnit er en del af 8. kapitel i straffeloven om samfundstjeneste og præciserer vilkårene for tilsyn og andre vilkår under prøvetiden for en dømt, der har fået pålagt samfundstjeneste som vilkår for betinget fængsel.

 Stk. 4. Den dømte undergives tilsyn i prøvetiden. Retten kan endvidere, hvis det findes formålstjenligt, fastsætte vilkår som nævnt i § 57. Tilsynet ophører, og eventuelle vilkår efter § 57 bortfalder, når længstetiden for at udføre samfundstjenesten er udløbet, medmindre andet er bestemt i dommen.


Dette afsnit finder anvendelse i forbindelse med idømmelse af betinget dom med vilkår om samfundstjeneste og beskriver, at der samtidigt kan idømmes ubetinget fængsel eller bøde efter reglerne i § 58, dog med begrænsninger på den ubetingede fængselsstraf.

 § 64. I forbindelse med betinget dom med vilkår om samfundstjeneste kan der idømmes ubetinget fængselsstraf eller bøde efter reglerne i § 58. En i medfør af § 58, stk. 1, fastsat fængselsstraf kan dog ikke overstige 3 måneder eller en tredjedel af den samlede fængselsstraf.


Dette afsnit omhandler ændring eller ophævelse af vilkår vedrørende samfundstjeneste, som er fastsat efter reglerne i § 63, og henviser til, at de samme procedurer som gælder for ændring af vilkår ved betinget fængsel (§ 59) også finder anvendelse.

 § 65. Bestemmelserne i § 59 om ændring eller ophævelse af vilkår finder tilsvarende anvendelse på de i medfør af § 63 trufne bestemmelser.


Dette afsnit finder anvendelse i forbindelse med en betinget dom med vilkår om samfundstjeneste og beskriver de retsmidler, der står til rådighed, hvis den dømte overtræder vilkårene.

 § 66. Hvis den dømte overtræder vilkåret om samfundstjeneste eller andet vilkår, kan retten
1) træffe afgørelse om ubetinget fængselsstraf for den begåede lovovertrædelse eller
2) bestemme, at betinget dom skal opretholdes, eventuelt i forbindelse med en forlængelse af længstetiden for samfundstjeneste og af prøvetiden inden for den i § 63 nævnte grænse.


Dette afsnit finder anvendelse i forbindelse med en dom til samfundstjeneste, hvor den dømte overtræder vilkåret om samfundstjeneste eller andet vilkår, og hvor der overvejes idømmelse af ubetinget fængselsstraf.

 Stk. 2. Ved fastsættelse af ubetinget straf efter stk. 1, nr. 1, kan § 58, stk. 1, anvendes. En betinget delstraf efter denne bestemmelse træder da i stedet for dommen til samfundstjeneste, og hertil kan knyttes de i medfør af § 63, stk. 4, fastsatte vilkår. Uanset disse bestemmelser kan der i forbindelse med fortsat samfundstjeneste idømmes en ubetinget fængselsstraf på indtil 3 måneder.


Dette afsnit indgår i reglerne om samfundstjeneste som vilkår for betinget fængsel og præciserer, hvordan udført samfundstjeneste tages i betragtning ved fastsættelse af straf, herunder ved eventuel idømmelse af ubetinget fængsel.

 Stk. 3. Ved fastsættelse af straf skal der tages hensyn til omfanget af den samfundstjeneste, som den dømte har udført. Hvis den idømte betingede fængselsstraf er fastsat til mere end 3 måneder, anses den idømte samfundstjeneste at modsvare to tredjedele af den betingede fængselsstraf.


Dette afsnit omhandler retsafgørelser i forbindelse med ændring af vilkår eller genindsættelse ved brud på betinget dom med samfundstjeneste, herunder hvilken type afgørelse der træffes afhængigt af sagen.

 Stk. 4. Afgørelser om fuldbyrdelse af en udsat straf træffes ved dom, andre afgørelser ved kendelse. § 59, stk. 2, finder tilsvarende anvendelse.


Dette afsnit finder anvendelse i kapitel 8 om samfundstjeneste og regulerer, hvordan reglerne om retsfølge ved ny sigtelse efter en betinget dom med vilkår om samfundstjeneste skal håndhæves, herunder ved overtrædelse begået før eller efter dommen.

 § 67. Reglerne i § 61 finder tilsvarende anvendelse i sager om personer, som efter betinget dom med vilkår om samfundstjeneste sigtes for et strafbart forhold begået før eller efter dommen.


Dette afsnit finder anvendelse, når en dom til samfundstjeneste erstattes af en betinget dom efter 7. kapitel, fordi der idømmes en ubetinget delstraf, og omhandler muligheden for at idømme en ubetinget fængselsstraf på op til 3 måneder samtidig med fortsat samfundstjeneste.

 Stk. 2. Såfremt en ubetinget delstraf idømmes efter § 58, stk. 1, eller § 61, stk. 2, nr. 1, træder for den øvrige strafs vedkommende en betinget dom efter 7. kapitel i stedet for dommen til samfundstjeneste. Uanset bestemmelsen i 1. pkt. kan der i forbindelse med fortsat samfundstjeneste idømmes en ubetinget fængselsstraf på indtil 3 måneder.


Dette afsnit findes i 8. kapitel (Samfundstjeneste) og vedrører ændringer eller ophævelse af vilkår vedrørende samfundstjeneste, hvor henvisning gives til regler i § 66, stk. 3, om straf ved overtrædelse af vilkår.

 Stk. 3. § 66, stk. 3, finder tilsvarende anvendelse.


Dette afsnit er en del af kapitel 9 i straffeloven, som omhandler "Andre retsfølger af den strafbare handling", og beskriver de foranstaltninger, der kan træffes over for en tiltalt, der frifindes for straf på grund af utilregnelighed ifølge § 16, men som alligevel udgør en fare for sig selv eller andre.

 § 68. Hvis en tiltalt frifindes for straf i medfør af § 16, kan retten træffe bestemmelse om anvendelse af andre foranstaltninger, der findes formålstjenlige for at forebygge yderligere lovovertrædelser. Såfremt mindre indgribende foranstaltninger som tilsyn, bestemmelser vedrørende opholdssted eller arbejde, afvænningsbehandling, psykiatrisk behandling m.v. ikke findes tilstrækkelige, kan det bestemmes, at den pågældende skal anbringes på psykiatrisk afdeling, i institution for personer med vidtgående psykiske handicap eller under tilsyn med mulighed for administrativ anbringelse eller i egnet hjem eller institution til særlig pleje eller forsorg. Anbringelse i forvaring kan ske under de betingelser, der er nævnt i § 70.


Dette afsnit indgår i straffelovens 9. kapitel om "Andre retsfølger af den strafbare handling" og præciserer varigheden af anbringelse i institution som foranstaltning i stedet for straf, herunder længstetid og mulighed for forlængelse.

 § 68 a. Medfører en foranstaltning efter § 68 eller § 72, jf. § 68, at den dømte skal anbringes i institution, eller giver foranstaltningen mulighed herfor, fastsættes en længstetid på 5 år for denne foranstaltning. Længstetiden omfatter også foranstaltninger, som senere fastsættes efter § 72, jf. § 68, og som medfører en lempelse af den hidtidige foranstaltning. Under særlige omstændigheder kan retten efter anmodning fra anklagemyndigheden ved kendelse fastsætte en ny længstetid på 2 år.


Dette afsnit indgår i kapitel 9 om "Andre retsfølger af den strafbare handling" og præciserer reglerne for længstetid ved foranstaltninger efter § 68 a og § 69 a, herunder undtagelser fra fastsættelse af længstetid for personer dømt for særlig alvorlige forbrydelser.

 Stk. 2. I de tilfælde, der er omhandlet i stk. 1, fastsættes dog i almindelighed ingen længstetid, hvis den dømte findes skyldig i drab, røveri, frihedsberøvelse, alvorlig voldsforbrydelse, trusler af den i § 266 nævnte art, brandstiftelse, voldtægt eller anden alvorlig seksualforbrydelse eller i forsøg på en af de nævnte forbrydelser. Er der ikke fastsat en længstetid, indbringer anklagemyndigheden spørgsmålet om ændring eller endelig ophævelse af foranstaltningen for retten 5 år efter afgørelsen, medmindre spørgsmålet har været forelagt for retten inden for de sidste to år. Derefter forelægges spørgsmålet for retten mindst hvert andet år.


Dette afsnit omhandler fastsættelse af længstetid for foranstaltninger, der ikke indebærer anbringelse i institution, i forbindelse med retsforfølgning af personer, der ikke kan straffes på grund af utilregnelighed eller lignende, og som i stedet udsættes for andre formålsløftige foranstaltninger.

 Stk. 3. Ved andre foranstaltninger end de i stk. 1 nævnte fastsættes en længstetid for foranstaltningen, der ikke kan overstige 3 år. Under særlige omstændigheder kan retten efter anmodning fra anklagemyndigheden ved kendelse forlænge længstetiden. Den samlede tid for foranstaltningen kan ikke overstige 5 år.


Dette afsnit omhandler alternative retsfølger i form af foranstaltninger i stedet for straf, når gerningsmanden ved forseelsens begåelse befandt sig i en psykisk tilstand, der ikke er dækket af reglerne om straffrihed pga. sindssygdom eller mental retardation (§ 16), men som alligevel påvirker ansvarsevnen. Det indgår i kapitel 9, der omhandler "Andre retsfølger af den strafbare handling".

 § 69. Befandt gerningsmanden sig ved den strafbare handlings foretagelse i en tilstand, der var betinget af mangelfuld udvikling, svækkelse eller forstyrrelse af de psykiske funktioner, og som ikke er af den i § 16 nævnte beskaffenhed, kan retten, såfremt det findes formålstjenligt, i stedet for at idømme straf træffe bestemmelse om foranstaltninger som nævnt i § 68, 2. pkt.


Dette afsnit omhandler varigheden af foranstaltninger efter en dom, når en person anbringes i institution som led i en foranstaltning efter § 69, og præciserer regler for længstetid for sådanne foranstaltninger og ophold.

 § 69 a. Medfører en foranstaltning efter § 69, at den dømte skal anbringes i institution, eller giver foranstaltningen mulighed herfor, fastsættes en længstetid på 5 år for denne foranstaltning og en længstetid for opholdet, der i almindelighed ikke kan overstige 1 år. Længstetiden på 5 år omfatter også foranstaltninger, som senere fastsættes efter § 72, jf. § 69 og § 68, 2. pkt., og som medfører en lempelse af den hidtidige foranstaltning. Under særlige omstændigheder kan retten efter anmodning fra anklagemyndigheden ved kendelse fastsætte en ny længstetid på 2 år for foranstaltningen eller en ny længstetid for opholdet.


Dette afsnit indgår i kapitel 9 om "Andre retsfølger af den strafbare handling" og præciserer reglerne for længstetid ved foranstaltninger efter § 69, herunder undtagelser fra fastsættelse af længstetid for personer dømt for særlig alvorlige forbrydelser.

 Stk. 2. I de tilfælde, der er omhandlet i stk. 1, fastsættes dog i almindelighed ingen længstetid for foranstaltningen, hvis den dømte findes skyldig i drab, røveri, frihedsberøvelse, alvorlig voldsforbrydelse, trusler af den i § 266 nævnte art, brandstiftelse, voldtægt eller anden alvorlig seksualforbrydelse eller i forsøg på en af de nævnte forbrydelser. § 68 a, stk. 2, 2. og 3. pkt., finder tilsvarende anvendelse.


Dette afsnit omhandler fastsættelse af længstetid for foranstaltninger, der ikke indebærer anbringelse i institution, i forbindelse med foranstaltninger efter §§ 68, 69 eller 70 i straffeloven.

 Stk. 3. Ved andre foranstaltninger end de i stk. 1 nævnte fastsættes en længstetid for foranstaltningen, der ikke kan overstige 3 år. Under særlige omstændigheder kan retten efter anmodning fra anklagemyndigheden ved kendelse forlænge længstetiden. Den samlede tid for foranstaltningen kan ikke overstige 5 år.


Almindelige betingelser for strafferetlige bestemmelsers anvendelse – dansk straffemyndighed

 § 6. Under dansk straffemyndighed hører handlinger, som foretages
1) i den danske stat,
2) på dansk fartøj, som befinder sig inden for et fremmed myndighedsområde, af en person, der hører til fartøjet eller som rejsende følger med dette, eller
3) på dansk fartøj, som befinder sig uden for et myndighedsområde.


§ 70 om forvaring findes i 9. kapitel (Andre retsfølger af den strafbare handling) i straffeloven og beskriver de betingelser, der skal være opfyldt for, at en person kan dømmes til forvaring i stedet for fængsel, herunder alvorligheden af den begåede forbrydelse, farevurdering og behovet for forebyggelse.

 § 70. En person kan dømmes til forvaring, hvis
1) han findes skyldig i drab, røveri, frihedsberøvelse, alvorlig voldsforbrydelse, trusler af den i § 266 nævnte art eller brandstiftelse eller i forsøg på en af de nævnte forbrydelser, og
2) det efter karakteren af det begåede forhold og oplysningerne om hans person, herunder navnlig om tidligere kriminalitet, må antages, at han frembyder nærliggende fare for andres liv, legeme, helbred eller frihed, og
3) anvendelse af forvaring i stedet for fængsel findes påkrævet for at forebygge denne fare.


Dette afsnit omhandler betingelserne for at dømme en person til forvaring i stedet for fængsel, herunder særlige kriterier for personer, der er skyldige i alvorlige seksualforbrydelser.

 Stk. 2. En person kan endvidere dømmes til forvaring, hvis
1) han findes skyldig i voldtægt eller anden alvorlig seksualforbrydelse eller i forsøg herpå, og
2) det efter karakteren af det begåede forhold og oplysningerne om hans person, herunder om tidligere kriminalitet, må antages, at han frembyder væsentlig fare for andres liv, legeme, helbred eller frihed, og
3) anvendelse af forvaring i stedet for fængsel findes påkrævet for at forebygge denne fare.


Dette afsnit omhandler rettens mulighed for at beskikke en bistandsværge, når der overvejes anbringelse i institution eller forvaring efter reglerne om andre retsfølger af den strafbare handling.

 § 71. Såfremt der bliver tale om at dømme en tiltalt til anbringelse i institution eller i forvaring efter reglerne i §§ 68-70, kan der af retten beskikkes ham en bistandsværge, så vidt muligt en person af hans nærmeste pårørende, der sammen med den beskikkede forsvarer skal bistå tiltalte under sagen.


Dette afsnit er en del af § 71 i straffelovens 9. kapitel om "Andre retsfølger af den strafbare handling" og omhandler beskikkelse af bistandsværge for tiltalte, der er dømt til anbringelse i institution eller hvor en sådan anbringelse er mulig.

 Stk. 2. Er tiltalte dømt til anbringelse som nævnt i stk. 1, eller giver afgørelsen mulighed for sådan anbringelse, skal der beskikkes ham en bistandsværge. Denne skal holde sig underrettet om den dømtes tilstand og drage omsorg for, at opholdet og andre foranstaltninger ikke udstrækkes længere end nødvendigt. Beskikkelsen ophører, når foranstaltningen endeligt ophæves.


Dette afsnit omhandler reglerne for bistandsværger for tiltalte, der er dømt til anbringelse i institution eller forvaring efter §§ 68-70, herunder justitsministerens beføjelse til at fastsætte nærmere regler om deres antagelse, vederlæggelse, opgaver og beføjelser.

 Stk. 3. Justitsministeren fastsætter nærmere regler om antagelse og vederlæggelse af bistandsværger samt om disses opgaver og nærmere beføjelser.


Dette afsnit er en del af kapitel 9 i straffeloven, som omhandler "Andre retsfølger af den strafbare handling", og præciserer anklagemyndighedens ansvar for at overvåge varighed og omfang af foranstaltninger som anbringelse eller forvaring.

 § 72. Det påhviler anklagemyndigheden at påse, at en foranstaltning efter §§ 68, 69 eller 70 ikke opretholdes i længere tid og videre omfang end nødvendigt.


Dette afsnit omhandler procedurer for ændring eller ophævelse af retsforanstaltninger som anbringelse eller forvaring efter dom, herunder hvem der kan anmode om ændring og hvordan processen iværksættes.

 Stk. 2. Bestemmelse om ændring eller endelig ophævelse af en foranstaltning efter §§ 68, 69 eller 70 træffes ved kendelse efter anmodning fra den dømte, bistandsværgen, anklagemyndigheden, institutionens ledelse eller kriminalforsorgen. Anmodning fra den dømte, bistandsværgen, institutionens ledelse eller kriminalforsorgen fremsættes over for anklagemyndigheden, der snarest muligt indbringer spørgsmålet for retten. Tages en anmodning fra den dømte eller bistandsværgen ikke til følge, kan ny anmodning ikke fremsættes, før der er forløbet et halvt år fra kendelsens afsigelse.


Dette afsnit omhandler ændring eller ophævelse af foranstaltninger efter dom, herunder procedurer for anbringelse i institution eller forvaring, og henviser til retsmæssige regler for behandling af sådanne sager.

 Stk. 3. Bestemmelsen i § 59, stk. 2, finder tilsvarende anvendelse på afgørelser efter stk. 2. Er der spørgsmål om ændring af foranstaltningen på grund af ny lovovertrædelse, afgøres spørgsmålet dog af den ret, der behandler sagen vedrørende overtrædelsen.


Dette afsnit findes i 9. kapitel ("Andre retsfølger af den strafbare handling") i straffeloven og omhandler rettens mulighed for at fravige straf og i stedet pålægge særlige foranstaltninger, når den tiltalte efter begåelsen af en strafbar handling, men før dommen er afsagt, befinder sig i en varig tilstand af utilregnelighed eller nedsat psykisk funktionsevne, som er nævnt i § 16 eller § 69.

 § 73. Er den, der har begået en strafbar handling, efter dennes foretagelse, men før dom er afsagt, kommet i en ikke blot forbigående tilstand af den i § 16 eller § 69 nævnte art, afgør retten, om straf skal idømmes eller bortfalde. Hvis det findes formålstjenligt, kan retten bestemme, at foranstaltninger efter § 68 eller § 69 skal anvendes i stedet for straf, eller indtil straffen måtte kunne fuldbyrdes.


Dette afsnit omhandler retsforfølgning og foranstaltninger over for personer, der er fundet skyldige i alvorlige forbrydelser, herunder anbringelse i institution eller forvaring, og beskriver de procedurer og vilkår, der gælder for sådanne foranstaltninger, herunder anvendelsen af bistandsværge og tilsyn med foranstaltningens varighed og opretholdelse.

 Stk. 2. Bestemmelserne i §§ 71-72 finder tilsvarende anvendelse.


Dette afsnit er en del af straffelovens 9. kapitel om "Andre retsfølger af den strafbare handling", specifikt § 73, stk. 3, og vedrører, hvordan varigheden af anbringelse i institution tæller med i den samlede straffetid, når en person idømmes straf og samtidig anbringes i institution efter reglerne om foranstaltninger i stedet for eller indtil straf kan fuldbyrdes.

 Stk. 3. Såfremt en person, der idømmes straf, i medfør af stk. 1, 2. pkt., anbringes i institution, medregnes varigheden af sådant ophold i straffetiden.


Dette afsnit findes i 9. kapitel af straffeloven, som omhandler "Andre retsfølger af den strafbare handling", og præciserer justitsministerens beføjelser til at fastsætte regler om tilladelse til udgang for personer, der er anbragt på psykiatrisk afdeling eller tilsvarende institutioner efter en dom i medfør af §§ 68 eller 69.

 § 73 a. Justitsministeren kan efter forhandling med social- og integrationsministeren og ministeren for sundhed og forebyggelse fastsætte regler om meddelelse af tilladelse til udgang m.v. til personer, der er anbragt på psykiatrisk afdeling m.v. i henhold til en afgørelse truffet i medfør af §§ 68 eller 69. Justitsministeren kan i den forbindelse fastsætte regler om, at kompetencen til meddelelse og tilbagekaldelse af tilladelse til udgang m.v. kan delegeres til overlægen på psykiatriske afdelinger og til lederen og lederens stedfortræder på boformer, jf. § 108 i lov om social service, der drives af kommuner, regioner og private. Justitsministeren kan i den forbindelse endvidere fastsætte, at afgørelser, der træffes i medfør af disse regler, ikke kan indbringes for højere administrativ myndighed.


Dette afsnit omhandler regler for behandling og transport af personer, der er anbragt på psykiatrisk afdeling eller lignende institution efter en retsafgørelse i medfør af §§ 68 eller 69, herunder justitsministerens beføjelser til at fastsætte regler om anvendelse af magt, sikringsmidler og undersøgelser uden retskendelse under transport, der foretages af kriminalforsorgens personale.

 Stk. 2. Justitsministeren kan fastsætte regler om anvendelse af magt og sikringsmidler over for personer, der er anbragt på en psykiatrisk afdeling m.v. i henhold til en afgørelse truffet i medfør af §§ 68 eller 69, i forbindelse med transport, der forestås af kriminalforsorgens personale. Justitsministeren kan endvidere fastsætte regler om undersøgelse uden retskendelse af personer, der er anbragt på en psykiatrisk afdeling m.v. i henhold til en afgørelse truffet i medfør af §§ 68 eller 69, i forbindelse med transport, der forestås af kriminalforsorgens personale.


Dette afsnit er en ophævet paragraf i kapitel 9, der omhandler "Andre retsfølger af den strafbare handling", og følger efter regler om foranstaltninger til forebyggelse af yderligere lovovertrædelser og forvaring.

 § 74. (Ophævet)


Dette afsnit er en del af straffelovens 9. kapitel om "Andre retsfølger af den strafbare handling" og omhandler særlige foranstaltninger over for unge, der har begået alvorlig kriminalitet, herunder muligheden for at pålægge struktureret socialpædagogisk behandling som alternativ til straf.

 § 74 a. Hvis en person, der på gerningstiden ikke var fyldt 18 år, har begået grovere personfarlig kriminalitet eller anden alvorlig kriminalitet, kan retten bestemme, at den pågældende skal undergive sig en struktureret, kontrolleret socialpædagogisk behandling af 2 års varighed, hvis det må anses for formålstjenligt for at forebygge yderligere lovovertrædelser.


Dette afsnit omhandler foranstaltninger over for personer under 18 år, der har begået grovere personfarlig kriminalitet eller anden alvorlig kriminalitet, herunder muligheden for at pålægge struktureret socialpædagogisk behandling og forlængelse af foranstaltningen ved ny kriminalitet.

 Stk. 2. Retten kan give den dømte pålæg svarende til de vilkår, der kan fastsættes efter § 57. Længstetiden for ophold i døgninstitution eller godkendt opholdssted er 1 år og 6 måneder, heraf højst 12 måneder i en sikret afdeling på en døgninstitution for børn og unge. Begår en person, der er undergivet en foranstaltning efter stk. 1, ny kriminalitet, kan retten i stedet for at idømme straf forlænge foranstaltningen, herunder længstetiderne efter 2. pkt., med indtil 6 måneder.


Dette afsnit er en del af § 74 a i straffeloven, som omhandler foranstaltninger over for personer under 18 år, der har begået grovere personfarlig kriminalitet eller anden alvorlig kriminalitet, og som skal underkastes struktureret socialpædagogisk behandling. Afsnittet fastlægger rettigheder for den dømte til at få afgørelser om anbringelse og ophold i institutioner forelagt retten til prøvelse.

 Stk. 3. Den dømte kan kræve afgørelser om overførsel til en sikret afdeling i en døgninstitution for børn og unge og afgørelser om overførsel fra ambulant behandling til anbringelse på en døgninstitution for børn og unge eller godkendt opholdssted indbragt for retten til prøvelse. Det samme gælder, i det omfang de sociale myndigheder med hjemmel i dommen træffer afgørelse om, at den pågældende skal forblive i institution ud over det i dommen fastsatte tidsrum for opholdet. Afgørelsen træffes ved kendelse. Sagens indbringelse for retten har ikke opsættende virkning. Bestemmelsen i § 59, stk. 2, finder tilsvarende anvendelse.


Dette afsnit er en del af § 74 a i straffeloven, som omhandler foranstaltninger over for personer under 18 år, der har begået grovere personfarlig kriminalitet eller anden alvorlig kriminalitet, herunder struktureret socialpædagogisk behandling og vilkår for ophold i institutioner. Afsnittet fastlægger regler for justitsministerens beføjelser til at fastsætte nærmere regler om meddelelse af tilladelse til udgang m.v. for disse personer, herunder delegation af kompetence og begrænsning af klageadgang.

 Stk. 4. Justitsministeren kan efter forhandling med social- og integrationsministeren fastsætte regler om meddelelse af tilladelse til udgang m.v. til personer, der er undergivet en foranstaltning efter stk. 1 og 2. Justitsministeren kan i den forbindelse fastsætte regler om, at kompetencen til meddelelse og tilbagekaldelse af tilladelse til udgang m.v. kan delegeres til lederen eller lederens stedfortræder på sikrede afdelinger på døgninstitutioner for børn og unge, jf. § 66, stk. 1, nr. 7, i lov om social service, der drives af kommuner, regioner eller som selvejende institutioner, som kommunalbestyrelsen eller regionsrådet indgår aftale med. Justitsministeren kan i den forbindelse endvidere fastsætte, at afgørelser, der træffes i medfør af disse regler, ikke kan indbringes for højere administrativ myndighed.


Dette afsnit er en del af straffelovens 9. kapitel om "Andre retsfølger af den strafbare handling" og omhandler tillægsforanstaltninger for personer under 18 år, der er dømt til ubetinget fængsel, herunder efterlevelse af afgørelser i henhold til lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet.

 § 74 b. Retten kan bestemme, at en person under 18 år som tillægsforanstaltning til en ubetinget fængselsstraf skal efterkomme en eventuel afgørelse efter §§ 12-14 i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet, hvis den pågældende
1) dømmes for at have begået personfarlig kriminalitet eller
2) dømmes for at have begået anden alvorlig kriminalitet ved overtrædelse af straffeloven, lov om euforiserende stoffer, våbenloven eller knivloven og samtidig vurderes at være i særlig risiko for at begå yderligere kriminalitet.


Dette afsnit omhandler konfiskation af udbytte opnået ved en strafbar handling og indgår i kapitlet om andre retsfølger af den strafbare handling i straffelovens almene del.

 § 75. Udbyttet ved en strafbar handling eller et hertil svarende beløb kan helt eller delvis konfiskeres. Savnes der fornødent grundlag for at fastslå beløbets størrelse, kan der konfiskeres et beløb, som skønnes at svare til det indvundne udbytte.


Dette afsnit omhandler betingelserne for konfiskation af genstande i forbindelse med strafbare forhold, herunder konfiskation af genstande, der er brugt, frembragt eller ellers er forbundet med en strafbar handling, når det anses nødvendigt for at forebygge yderligere kriminalitet eller når særlige omstændigheder taler herfor.

 Stk. 2. Såfremt det må anses for påkrævet for at forebygge yderligere lovovertrædelser, eller særlige omstændigheder i øvrigt taler derfor, kan der ske konfiskation af
1) genstande, der har været brugt eller bestemt til at bruges ved en strafbar handling,
2) genstande, der er frembragt ved en strafbar handling, og
3) genstande, med hensyn til hvilke der i øvrigt er begået en strafbar handling.


Dette afsnit omhandler konfiskation af genstande, der er brugt eller frembragt ved en strafbar handling, og giver nærmere regler for, at der i stedet for konfiskation af selve genstandene kan konfiskeres et tilsvarende beløb.

 Stk. 3. I stedet for konfiskation af de i stk. 2 nævnte genstande kan der konfiskeres et beløb svarende til deres værdi eller en del heraf.


Dette afsnit indgår i kapitel 9, "Andre retsfølger af den strafbare handling", og præciserer, at der i stedet for konfiskation af genstande, der er brugt eller bestemt til brug ved en strafbar handling, kan træffes foranstaltninger til forebyggelse af yderligere lovovertrædelser.

 Stk. 4. I stedet for konfiskation efter stk. 2 kan der træffes bestemmelse om foranstaltninger vedrørende genstandene til forebyggelse af yderligere lovovertrædelser.


Konfiskation af en forenings formue og ejendele ved domsmæssig opløsning som en del af straffens retsfølger.

 Stk. 5. Når en forening opløses ved dom, kan dens formue og øvrige ejendele konfiskeres.


Dette afsnit omhandler konfiskation og præciserer, at konfiskation efter § 75, stk. 1, kan ske hos den person, som umiddelbart har modtaget udbyttet fra den strafbare handling.

 § 76. Konfiskation efter § 75, stk. 1, kan ske hos den, hvem udbyttet er tilfaldet umiddelbart ved den strafbare handling.


Dette afsnit omhandler konfiskation af genstande og værdier i forbindelse med strafbare forhold og præciserer, hvor konfiskation kan ske i henhold til straffelovens § 75.

 Stk. 2. Konfiskation af de i § 75, stk. 2 og 3, nævnte genstande og værdier kan ske hos den, der er ansvarlig for lovovertrædelsen, og hos den, på hvis vegne han har handlet.


Dette afsnit omhandler konfiskation af genstande og rettigheder i forbindelse med strafbare forhold, herunder vilkår for bortfald af sikrede rettigheder ved konfiskation.

 Stk. 3. Særligt sikrede rettigheder over genstande, der konfiskeres, bortfalder kun efter rettens bestemmelse under betingelser svarende til de i stk. 2 anførte.


Dette afsnit omhandler konfiskation af udbytte og genstande, der er forbundet med en strafbar handling, herunder muligheden for at konfiskere værdier hos en erhverver, der har modtaget disse efter den strafbare handling, under visse betingelser.

 Stk. 4. Har en af de i stk. 1 og 2 nævnte personer efter den strafbare handling foretaget dispositioner over udbytte eller genstande af den i § 75, stk. 2, omhandlede beskaffenhed eller rettigheder herover, kan det overdragne eller dets værdi konfiskeres hos erhververen, såfremt denne var bekendt med det overdragnes forbindelse med den strafbare handling eller har udvist grov uagtsomhed i denne henseende, eller hvis overdragelsen er sket som gave.


Dette afsnit omhandler konfiskationsansvar og dets ophør ved dødsfald, og indgår i kapitel 9 om "Andre retsfølger af den strafbare handling", specifikt i § 76, som regulerer konfiskation hos personer ansvarlige for lovovertrædelser eller deres medvirkning.

 Stk. 5. Såfremt en person, der har konfiskationsansvar efter stk. 1-4, dør, bortfalder hans ansvar. Dette gælder dog ikke konfiskation efter § 75, stk. 1.


Dette afsnit omhandler muligheden for konfiskation af formuegoder fra personer, der er dømt for alvorlige strafbare forhold, især hvor handlingen kan give betydeligt udbytte eller vedrører euforiserende stoffer, og indgår i kapitlet om konfiskation som en retsfølge af den strafbare handling.

 § 76 a. Der kan foretages hel eller delvis konfiskation af formuegoder, der tilhører en person, som findes skyldig i en strafbar handling, når
1) handlingen er af en sådan karakter, at den kan give betydeligt udbytte, og
2) den efter loven kan straffes med fængsel i 6 år eller derover eller er en overtrædelse af lovgivningen om euforiserende stoffer.


Dette afsnit omhandler regler for konfiskation af formuegoder, herunder udvidelse til ægtefælle eller samlevers ejendele, i forbindelse med strafbare forhold, hvor konfiskation er tilladt efter straffelovens § 76 a.

 Stk. 2. Under betingelser som nævnt i stk. 1 kan der foretages hel eller delvis konfiskation af formuegoder, som den pågældendes ægtefælle eller samlever har erhvervet, medmindre
1) formuegodet er erhvervet mere end 5 år før den strafbare handling, som danner grundlag for konfiskation efter stk. 1, eller
2) ægteskabet eller samlivsforholdet ikke bestod på tidspunktet for erhvervelsen.


Dette afsnit omhandler regler for konfiskation af formuegoder, der er overdraget til juridiske personer, når den pågældende har bestemmende indflydelse eller oppebærer en betydelig del af indtægterne, og indeholder undtagelser baseret på tidspunktet for overdragelsen i forhold til den strafbare handling.

 Stk. 3. Under betingelser som nævnt i stk. 1 kan der foretages hel eller delvis konfiskation af formuegoder overdraget til en juridisk person, som den pågældende alene eller sammen med sine nærmeste har en bestemmende indflydelse på. Det samme gælder, hvis den pågældende oppebærer en betydelig del af den juridiske persons indtægter. Konfiskation kan dog ikke ske, hvis formuegodet er overdraget til den juridiske person mere end 5 år før den strafbare handling, som danner grundlag for konfiskation efter stk. 1.


Kapitel 9, § 76 a i straffeloven omhandler konfiskation af formuegoder ved grove forbrydelser, herunder betingelser for, hvornår konfiskation kan ske, og hvornår den kan undgås, hvis der er dokumentation for lovlig erhvervelse.

 Stk. 4. Konfiskation efter stk. 1-3 kan ikke ske, hvis den pågældende sandsynliggør, at et formuegode er erhvervet på lovlig måde eller for lovligt erhvervede midler.


Dette afsnit omhandler regler for konfiskation af formuegoder i forbindelse med strafbare forhold, herunder muligheden for at konfiskere et beløb svarende til værdien af formuegoder i stedet for selve genstandene.

 Stk. 5. I stedet for konfiskation af bestemte formuegoder efter stk. 1-3 kan der konfiskeres et beløb svarende til deres værdi eller en del heraf.


Dette afsnit omhandler anvendelsen af konfiskerede midler til dækning af erstatningskrav i forbindelse med strafbare forhold, og indgår i kapitlet om "Andre retsfølger af den strafbare handling" i straffelovens almene del.

 § 77. Sker der konfiskation efter § 75, stk. 1, eller § 76 a, og har nogen erstatningskrav i anledning af lovovertrædelsen, kan det konfiskerede anvendes til dækning af erstatningskravet.


Dette afsnit omhandler anvendelsen af konfiskerede genstande og værdier til dækning af erstatningskrav i forbindelse med strafbare forhold, og præciserer, at samme regel gælder for genstande og værdier konfiskeret efter § 75, stk. 2 og 3, såfremt der ved dommen træffes bestemmelse herom.

 Stk. 2. Det samme gælder genstande og værdier konfiskeret efter § 75, stk. 2 og 3, såfremt der ved dommen træffes bestemmelse derom.


Dette afsnit omhandler konfiskation af udbytte eller værdier i forbindelse med strafbare forhold, herunder hvordan konfiskationsbeløb kan nedsættes, hvis den dømte har betalt erstatning til den forurettede efter dommen.

 Stk. 3. Har den dømte i et af de i stk. 1 og 2 nævnte tilfælde betalt den forurettede erstatning efter dommen, nedsættes konfiskationsbeløbet tilsvarende.


Dette afsnit omhandler konfiskation af genstande og formuegoder, der kan forventes at blive brugt til strafbare handlinger, som led i forebyggelse af kriminalitet, og hører under kapitlet om "Andre retsfølger af den strafbare handling" i straffelovens almene del.

 § 77 a. Genstande, som på grund af deres beskaffenhed i forbindelse med andre foreliggende omstændigheder må befrygtes at ville blive brugt ved en strafbar handling, kan konfiskeres, for så vidt det må anses for påkrævet for at forebygge den strafbare handling. Der kan under samme betingelser ske konfiskation af andre formuegoder, herunder penge. § 75, stk. 4, finder tilsvarende anvendelse.


Dette afsnit omhandler konsekvenser af strafbare forhold for borgerlige rettigheder og virksomhedsudøvelse, og indgår i kapitlet om andre retsfølger af den strafbare handling.

 § 78. Strafbart forhold medfører ikke tab af borgerlige rettigheder, herunder ret til virksomhed i henhold til almindeligt næringsbrev eller sønæringsbevis.


Dette afsnit indgår i kapitel 9 om "Andre retsfølger af den strafbare handling" og præciserer, at en dømt person kan udelukkes fra at udøve en virksomhed, der kræver særlig offentlig autorisation eller godkendelse, hvis der er nærliggende fare for misbrug af stillingen eller hvervet.

 Stk. 2. Den, der er dømt for strafbart forhold, kan dog udelukkes fra at udøve virksomhed, som kræver en særlig offentlig autorisation eller godkendelse, såfremt det udviste forhold begrunder en nærliggende fare for misbrug af stillingen eller hvervet.


Dette afsnit omhandler betingelser for udelukkelse fra udøvelse af virksomheder, der kræver særlig offentlig autorisation eller godkendelse, og rettens rolle i at afgøre, om en tidligere dom udgør hindring herfor.

 Stk. 3. Spørgsmål om, hvorvidt det udviste forhold er til hinder for udøvelse af en i stk. 2 omhandlet virksomhed, skal af anklagemyndigheden på begæring enten af den, der har fået afslag på ansøgning om sådan autorisation eller godkendelse, eller af vedkommende myndighed indbringes for retten. § 59, stk. 2, finder tilsvarende anvendelse. Afgørelsen træffes ved kendelse. Såfremt afgørelsen går ud på udelukkelse fra den pågældende virksomhed, kan spørgsmålet på ny indbringes for retten, dog tidligst efter 2 års forløb. Autorisation eller godkendelse kan også inden udløbet af denne frist meddeles af vedkommende myndighed.


Dette afsnit omhandler frakendelse af retten til at udøve bestemte autoriserede eller godkendte virksomheder som strafferetlig retsfølge, når der er nærliggende fare for misbrug af stillingen, og indgår i kapitlet om andre retsfølger af den strafbare handling.

 § 79. Den, som udøver en af de i § 78, stk. 2, omhandlede virksomheder, kan ved dom for strafbart forhold frakendes retten til fortsat at udøve den pågældende virksomhed eller til at udøve den under visse former, såfremt det udviste forhold begrunder en nærliggende fare for misbrug af stillingen.


Dette afsnit omhandler frakendelse af retten til at udøve bestemte virksomheder eller til at deltage i ledelsen af erhvervsvirksomheder som strafferetlig retsfølge, herunder i tilfælde med særlige omstændigheder.

 Stk. 2. Det samme gælder, når særlige omstændigheder taler derfor, om udøvelse af anden virksomhed. Efter samme regel kan der ske frakendelse af retten til at deltage i ledelsen af en erhvervsvirksomhed her i landet eller i udlandet uden at hæfte personligt og ubegrænset for virksomhedens forpligtelser.


Dette afsnit omhandler frakendelse af retten til at udøve en virksomhed som strafferetlig retsfølge, herunder varighed og betingelser for genoptagelse af virksomhed, og hører under kapitel 9 om andre retsfølger af den strafbare handling.

 Stk. 3. Frakendelsen sker på tid fra 1 til 5 år, regnet fra endelig dom, eller indtil videre, i hvilket tilfælde spørgsmålet om fortsat udelukkelse fra den pågældende virksomhed efter 5 års forløb kan indbringes for retten efter de i § 78, stk. 3, indeholdte regler. Når særlige omstændigheder taler derfor, kan justitsministeren tillade, at indbringelse for retten sker, inden den i 1. pkt. nævnte 5 års frist er forløbet.


Dette afsnit er en del af straffelovens 9. kapitel om "Andre retsfølger af den strafbare handling", specifikt § 79, som omhandler frakendelse af retten til at udøve en virksomhed, hvor stk. 4 vedrører rettens mulighed for at udelukke den tiltalte fra at udøve virksomheden under sagen og bestemme, at anke ikke har opsættende virkning.

 Stk. 4. Retten kan under behandlingen af de i stk. 1 og 2 nævnte sager ved kendelse udelukke den pågældende fra at udøve virksomheden, indtil sagen er endeligt afgjort. Det kan ved dommen i sagen bestemmes, at anke ikke har opsættende virkning.


Dette afsnit omhandler retsfølger ved dom, herunder forbud mod ophold i bestemte områder, som kan pålægges personer dømt for bestemte lovovertrædelser, især i forbindelse med kriminalitet relateret til kriminelle grupper.

 § 79 a. Den, som idømmes ubetinget fængselsstraf eller anden strafferetlig retsfølge af frihedsberøvende karakter for en overtrædelse, der er omfattet af § 81 a, kan ved dommen gives opholdsforbud efter stk. 2. Det samme gælder den, som idømmes ubetinget fængselsstraf eller anden strafferetlig retsfølge af frihedsberøvende karakter for overtrædelse af denne lov, lov om euforiserende stoffer eller lov om våben og eksplosivstoffer, og som har tilknytning til en gruppe af personer, der tilsammen står bag omfattende og alvorlig kriminalitet, når overtrædelsen har relation til den dømtes tilknytning til gruppen.


Dette afsnit præciserer, hvad der forstås ved et opholdsforbud, som kan pålægges ved dom efter § 79 a, stk. 1, i tilfælde af idømmelse af ubetinget fængsel eller anden frihedsberøvende retsfølge for bestemte lovovertrædelser, herunder forbrydelser med relation til kriminalitet begået af grupper.

 Stk. 2. Ved opholdsforbud forstås et forbud mod at færdes og opholde sig i et eller flere nærmere afgrænsede områder, hvor den pågældende lovovertrædelse er begået, eller hvor den gruppe af personer, jf. § 81 a eller stk. 1, 2. pkt., som den domfældte er tilknyttet, opholder sig.


Dette afsnit omhandler betingelser for politiets udstedelse af tilladelse til ophold i områder, hvor en dømt person har fået pålagt opholdsforbud efter dom, herunder i relation til forbrydelser begået i forbindelse med gruppekonflikter eller radikalisering.

 Stk. 3. Politiet kan meddele tilladelse til færden eller ophold i et område omfattet af et opholdsforbud efter stk. 1, hvis det af særlige grunde må anses for beføjet.


Dette afsnit omhandler varighed og forlængelse af opholdsforbud, som kan pålægges ved dom for bestemte alvorlige lovovertrædelser, herunder forbrydelser med baggrund i gruppekonflikter eller forbrydelser mod offentlig myndighed.

 Stk. 4. Opholdsforbud gives på tid fra 1 til 10 år regnet fra endelig dom. Ved udståelse af fængselsstraf eller anden strafferetlig retsfølge af frihedsberøvende karakter forlænges opholdsforbuddet tilsvarende.


Dette afsnit omhandler betingelserne for, at en dømt person kan få gennemgået et opholdsforbud, som er fastsat efter dom, herunder retten til at anmode om, at anklagemyndigheden indbringer sagen for retten efter en vis tid.

 Stk. 5. Den dømte kan 3 år efter løsladelsen eller udskrivningen forlange, at anklagemyndigheden indbringer spørgsmålet om opholdsforbuddets opretholdelse for retten. Når særlige omstændigheder taler for det, kan justitsministeren tillade, at indbringelse for retten sker tidligere. § 59, stk. 2, finder tilsvarende anvendelse. Afgørelsen træffes ved kendelse. Går afgørelsen ud på, at opholdsforbuddet helt eller delvis opretholdes, kan spørgsmålet på ny indbringes for retten, dog tidligst efter 2 års forløb.


Dette afsnit omhandler nærmere regler om tilladelser til færden eller ophold i områder, hvor der er indgået opholdsforbud efter § 79 b, stk. 1, herunder procedurer for ansøgning, vilkår og tilbagekaldelse af sådanne tilladelser, fastsat af justitsministeren.

 Stk. 6. Justitsministeren fastsætter nærmere regler om tilladelser efter stk. 3, herunder om indgivelse af ansøgning, vilkår for tilladelser og tilbagekaldelse af tilladelser.


Dette afsnit omhandler forbud mod ophold og kontakt, som kan pålægges ved dom for særlige alvorlige lovovertrædelser, herunder terrorrelaterede forhold og hadforbrydelser, og indgår i kapitlet om andre retsfølger af den strafbare handling.

 § 79 b. Den, som idømmes ubetinget fængselsstraf eller anden strafferetlig retsfølge af frihedsberøvende karakter for en overtrædelse, der er omfattet af § 101 a, §§ 114-114 j, § 136, stk. 1, for så vidt angår tilskyndelse til en af de i denne lovs 12. eller 13. kapitel omhandlede forbrydelser, § 136, stk. 2, eller § 136, stk. 3, for så vidt angår billigelse af handlinger omfattet af §§ 114-114 j, kan ved dommen gives opholdsforbud efter stk. 2 og kontaktforbud efter stk. 3.


Dette afsnit omhandler betingelserne for, at en dømt person kan få en vurdering af, hvorvidt et forbud (fx opholds- eller kontaktforbud) fastholdes, herunder retten til at anmode om, at anklagemyndigheden indbringer sagen for retten efter løsladelse.

 Stk. 10. Den dømte kan 3 år efter løsladelsen eller udskrivningen forlange, at anklagemyndigheden indbringer spørgsmålet om opretholdelse af et forbud efter stk. 1 for retten. Når særlige omstændigheder taler for det, kan justitsministeren tillade, at indbringelse for retten sker tidligere. § 59, stk. 2, finder tilsvarende anvendelse. Afgørelsen træffes ved kendelse. Går afgørelsen ud på, at et forbud helt eller delvis opretholdes, kan spørgsmålet på ny indbringes for retten, dog tidligst efter 2 års forløb.


Dette afsnit omhandler nærmere regler, som justitsministeren fastsætter i forbindelse med forbud og tilsyn efter dom for seksualforbrydelser, herunder tilladelser, tilsyn, klage, videregivelse af oplysninger og tavshedspligt.

 Stk. 11. Justitsministeren fastsætter nærmere regler om
1) tilladelser efter stk. 4, herunder om indgivelse af ansøgning, vilkår for tilladelser og tilbagekaldelse af tilladelser,
2) gennemførelse af tilsyn som nævnt i stk. 6,
3) klage over politiets dispositioner i forbindelse med tilsyn som nævnt i stk. 6,
4) politiets videregivelse af oplysninger som nævnt i stk. 8,
5) den dømtes tavshedspligt samt opbevaring og behandling af oplysninger som nævnt i stk. 8 og
6) straf af bøde for overtrædelse af regler fastsat i medfør af nr. 5.


Dette afsnit omhandler opholdsforbud som en strafferetlig retsfølge ved dom for bestemte alvorlige lovovertrædelser, herunder forbrydelser relateret til terrorisme og radikalisering, og præciserer, hvad der forstås ved et opholdsforbud i relation til forebyggelse af radikalisering.

 Stk. 2. Ved opholdsforbud efter stk. 1 forstås et forbud mod at færdes og opholde sig i et eller flere nærmere afgrænsede områder, hvor der er en særlig risiko for, at den dømte enten vil blive fastholdt eller falde tilbage i et radikaliseret miljø eller vil kunne påvirke radikaliseringsudsatte personer i en negativ retning.


Dette afsnit omhandler kontaktforbud som en strafferetlig retsfølge for personer, der er dømt for bestemte alvorlige forbrydelser, herunder terrorrelaterede forhold, og præciserer, hvilke personer der ikke omfattes af forbuddet.

 Stk. 3. Ved kontaktforbud forstås et forbud mod at søge at kontakte personer, der er dømt for en eller flere af de overtrædelser, der er nævnt i stk. 1. Kontaktforbud omfatter dog ikke nærmeste familiemedlemmer, i det omfang det ville stride mod Danmarks internationale forpligtelser. Kontaktforbud omfatter endvidere ikke andre indsatte, som den, der har et kontaktforbud, er placeret på afdeling med under afsoning af en frihedsstraf, imens de opholder sig i en af kriminalforsorgens institutioner.


Dette afsnit omhandler betingelser for politiets udstedelse af tilladelser til at opholde sig i områder eller kontakte personer, som er omfattet af forbud idømt i forbindelse med domme for terrorrelaterede forhold, radikaliseringsforebyggelse eller lignende alvorlige kriminalitet.

 Stk. 4. Politiet kan meddele tilladelse til færden eller ophold i et område omfattet af et opholdsforbud efter stk. 1, jf. stk. 2, og til kontakt med en person omfattet af et kontaktforbud efter stk. 1, jf. stk. 3, hvis det af særlige grunde må anses for beføjet.


Dette afsnit omhandler varigheden og forlængelse af forbud, som kan pålægges ved dom, herunder opholds- og kontaktforbud for personer dømt for bestemte alvorlige lovovertrædelser.

 Stk. 5. Forbud efter stk. 1 gives på tid fra 1 til 10 år regnet fra endelig dom. Ved udståelse af fængselsstraf eller anden strafferetlig retsfølge af frihedsberøvende karakter forlænges forbuddet tilsvarende.


Dette afsnit omhandler politiets tilsyn med dømtes overholdelse af forbud, herunder adgang til bolig og undersøgelse af personlige ejendele uden retskendelse, som led i håndhævelse af kontaktforbud efter dom.

 Stk. 6. Politiet fører tilsyn med dømtes overholdelse af forbud efter stk. 1. Politiet kan som led i gennemførelsen af et tilsyn med et meddelt kontaktforbud efter stk. 1, jf. stk. 3, uden retskendelse skaffe sig adgang til den dømtes bolig og andre lokaliteter, som den dømte råder over, og foretage undersøgelse heraf. Tilsvarende kan politiet uden retskendelse foretage undersøgelse af breve og andre papirer og genstande, som den dømte råder over, og om nødvendigt medtage disse med henblik på undersøgelse af deres indhold.


Dette afsnit er en del af § 79 b i straffeloven, som omhandler forbud mod ophold og kontakt for personer dømt for terrorrelaterede forbrydelser eller andre alvorlige lovovertrædelser, herunder politiets tilsyn med overholdelse af sådanne forbud og krav om, at tilsynet udføres skånsomt og i rimeligt forhold til formålet.

 Stk. 7. Tilsyn efter stk. 6 skal udføres så skånsomt, som omstændighederne tillader, og gennemførelsen af tilsynet skal stå i rimeligt forhold til tilsynets formål.


Dette afsnit er en del af § 79 b i straffeloven, som omhandler forbud mod ophold og kontakt for personer, der er dømt for bestemte alvorlige lovovertrædelser, herunder terrorisme og forbrydelser mod statsforfatningen. Afsnittet fastlægger regler for, hvordan politiet kan videregive oplysninger til den dømte om andre dømte personer, når det er nødvendigt for at håndhæve et meddelt kontaktforbud.

 Stk. 8. Politiet kan videregive oplysninger til den dømte om, at en person er dømt for en eller flere af de overtrædelser, der er nævnt i stk. 1. Videregivelse må kun ske i det omfang, det er nødvendigt for at håndhæve et meddelt kontaktforbud efter stk. 1, jf. stk. 3.


Dette afsnit indgår i reglerne om forbud mod kontakt og ophold for personer dømt for terrorrelaterede forhold og handler om tavshedspligt for den dømte vedrørende oplysninger om andre dømte, som politiet har videregivet.

 Stk. 9. Den dømte har tavshedspligt med hensyn til de i stk. 8 nævnte oplysninger. §§ 152 og 152 c-152 f finder tilsvarende anvendelse.


Dette afsnit er en del af kapitel 9 i straffeloven, som omhandler "Andre retsfølger af den strafbare handling", og specifikt en del af en række paragraffer (§§ 79 a-d), der fastsætter muligheden for at pålægge forbud mod ophold eller kontakt som tillægsforanstaltning ved dom. § 79 c omhandler opholdsforbud på serveringssteder og i nattelivszoner for personer dømt for visse voldsovertrædelser eller overtrædelser vedrørende våben og knive.

 § 79 c. Den, som idømmes fængselsstraf eller anden strafferetlig retsfølge af frihedsberøvende karakter for en overtrædelse af §§ 119, 119 b, 123, 134 a og 192 a, § 244, stk. 1, §§ 245 og 246, § 252, stk. 1, § 260, stk. 1, § 261, stk. 1, og §§ 266, 288 og 291, af lovgivningen om våben og eksplosivstoffer eller af lovgivningen om knive og blankvåben, kan ved dommen gives opholdsforbud efter stk. 2.


Dette afsnit præciserer, hvad der forstås ved et opholdsforbud efter stk. 1 i § 79 c, herunder hvilke steder og tidsrum det gælder, og hvilke undtagelser der findes.

 Stk. 2. Ved opholdsforbud efter stk. 1 forstås et forbud mod at færdes og opholde sig på serveringssteder, hvorfra der foregår salg af stærke drikke til nydelse på eller ved salgsstedet, og hvortil der er offentlig adgang, og i nattelivszoner udpeget i medfør § 6 b i lov om politiets virksomhed. Et opholdsforbud efter 1. pkt. gælder i tidsrummet fra kl. 24 til kl. 5. Serveringssteder efter 1. pkt. omfatter ikke servering i tog, busser, fly eller skibe i fart, herunder i international rutefart, eller servering ved enkeltstående arrangementer.


Dette afsnit omhandler politiets beføjelse til at meddele tilladelse om færden eller ophold i nattelivszoner for personer, der er underlagt opholdsforbud efter dom for visse lovovertrædelser, som omfattes af § 79 c i straffeloven.

 Stk. 3. Politiet kan meddele tilladelse til færden eller ophold i nattelivszoner omfattet af stk. 1, jf. stk. 2, hvis det af særlige grunde må anses for beføjet.


Dette afsnit omhandler varigheden og forlængelse af opholdsforbud, som kan pålægges ved dom for bestemte lovovertrædelser, herunder forbrydelser mod offentlig orden og seksualforbrydelser.

 Stk. 4. Forbud efter stk. 1 gives på tid op til 2 år regnet fra endelig dom. Ved udståelse af fængselsstraf eller anden strafferetlig retsfølge af frihedsberøvende karakter forlænges forbuddet tilsvarende.


Dette afsnit omhandler regler for opholdsforbud for personer, der er dømt for bestemte lovovertrædelser, herunder forbud mod at opholde sig på serveringssteder og i nattelivszoner, og indeholder bestemmelser om politiets mulighed for at videregive oplysninger til indehavere og bestyrere af serveringssteder for at håndhæve sådanne forbud.

 Stk. 5. Politiet kan videregive oplysninger til indehavere og bestyrere af serveringssteder om, hvilke personer der er meddelt opholdsforbud efter stk. 1. Videregivelsen må kun ske i det omfang, det er nødvendigt for at håndhæve forbuddet.


Dette afsnit er en del af § 79 c i straffeloven, som omhandler opholdsforbud for personer, der er dømt for bestemte voldsovertrædelser, og regulerer politiets videregivelse og modtagernes behandling af oplysninger om dømte personer til håndhævelse af forbuddet.

 Stk. 6. De oplysninger, som politiet videregiver i medfør af stk. 5, må kun behandles af indehavere, bestyrere og dørmænd, jf. dog stk. 8, nr. 3. Oplysningerne må kun behandles i det omfang, det er nødvendigt for at håndhæve et forbud efter stk. 1.


Dette afsnit indgår i reglerne om opholdsforbud for personer dømt for bestemte lovovertrædelser, herunder bestemmelser om videregivelse af oplysninger til indehavere og bestyrere af serveringssteder og dørmænd, samt deres tavshedspligt i forbindelse med håndhævelse af forbuddet.

 Stk. 7. Indehavere, bestyrere og dørmænd har tavshedspligt med hensyn til de oplysninger, som er nævnt i stk. 5. Det samme gælder andre personer, der i medfør af regler fastsat efter stk. 8, nr. 3, kan behandle de pågældende oplysninger. §§ 152 og 152 c-152 f finder tilsvarende anvendelse.


Dette afsnit omhandler nærmere regler vedrørende opholdsforbud for personer dømt for bestemte alvorlige lovovertrædelser, herunder politiets beføjelser til at meddele tilladelser, videregive oplysninger og håndhæve forbud, og indgår i reglerne om strafferetlige retsfølger og forbud efter dom.

 Stk. 8. Justitsministeren fastsætter nærmere regler om
1) tilladelser efter stk. 3, herunder om indgivelse af ansøgning, vilkår for tilladelser og tilbagekaldelse af tilladelser,
2) politiets videregivelse af oplysninger som nævnt i stk. 5,
3) modtagerens tavshedspligt og opbevaring og behandling af oplysninger som nævnt i stk. 5, herunder om oplysningerne i nødvendigt omfang kan behandles af andre ansatte end de i stk. 6 nævnte, og
4) straf af bøde for overtrædelse af regler fastsat i medfør af nr. 3.


Dette afsnit omhandler politiets ret til at videregive oplysninger, herunder fotografier, i forbindelse med forbud efter § 79 b, § 79 c og § 236, og specificerer, hvilke typer fotografier der kan indgå i sådan videregivelse.

 § 79 d. De oplysninger, som politiet kan videregive i medfør af § 79 b, stk. 8, § 79 c, stk. 5, og § 236, stk. 13, omfatter bl.a. fotografier af de pågældende personer, herunder
1) personfotografier optaget i medfør af stk. 2,
2) personfotografier optaget i medfør af retsplejelovens kapitel 72,
3) personfotografier optaget eller registreret i medfør af udlændingelovens § 40 b og
4) personfotografier optaget af kriminalforsorgen i medfør af retsplejelovens § 776 a eller straffuldbyrdelseslovens § 61.


Dette afsnit omhandler politiets beføjelser til at optage personfotografier af domfældte personer i forbindelse med opholdsforbud eller domme for bestemte alvorlige lovovertrædelser, som er fastsat i straffelovens § 79 b, § 79 c og § 236.

 Stk. 2. Politiet kan med henblik på videregivelse i medfør af § 79 b, stk. 8, § 79 c, stk. 5, og § 236, stk. 13, optage personfotografier af personer, der ved endelig dom
1) er dømt for en eller flere af de overtrædelser, som er nævnt i § 79 b, stk. 1,
2) er idømt et opholdsforbud efter § 79 c, stk. 1, jf. stk. 2, eller
3) er idømt et opholdsforbud efter § 236, stk. 1, nr. 1.


Dette afsnit omhandler regler for optagelse af personfotografier af dømte i forbindelse med videregivelse til myndigheder og private aktører i henhold til § 79 d i straffeloven, som omhandler fotografier i forbindelse med opholds- og kontaktforbud.

 Stk. 3. Optagelse af personfotografier efter stk. 2 skal foretages i overensstemmelse med reglerne i retsplejelovens § 792 e, stk. 1 og 2.


Dette afsnit indgår i straffelovens 2. kapitel, som omhandler almindelige betingelser for strafferetlige bestemmelsers anvendelse, og præciserer, hvornår danske myndigheder har jurisdiktion over forbrydelser begået i udlandet af personer med tilknytning til Danmark.

 § 7. Under dansk straffemyndighed hører handlinger, som foretages inden for et fremmed myndighedsområde af en person, der på tidspunktet for sigtelsen har dansk indfødsret, er bosat i den danske stat eller har lignende fast ophold her i landet, hvis
1) handlingen også er strafbar efter lovgivningen på gerningsstedet (dobbelt strafbarhed) eller
2) gerningsmanden også på gerningstidspunktet har den nævnte tilknytning her til landet og handlingen
a) omfatter seksuel udnyttelse af børn, menneskehandel eller kvindelig omskæring eller
b) er rettet mod nogen, der på gerningstidspunktet har den nævnte tilknytning her til landet.


Dette afsnit omhandler betingelserne for dansk straffemyndighed over for handlinger begået uden for et myndighedsområde, herunder krav til den sigtedes tilknytning til Danmark og alvorligheden af den pågældende lovovertrædelse.

 Stk. 2. Under dansk straffemyndighed hører endvidere handlinger, som foretages uden for et myndighedsområde af en person, der på tidspunktet for sigtelsen har den i stk. 1 nævnte tilknytning her til landet, hvis handlinger af den pågældende art kan medføre højere straf end fængsel i 4 måneder.


Dette afsnit omhandler dansk straffemyndighed over for handlinger begået uden for dansk retsområde og specificerer, at reglerne i stk. 1, nr. 1, og stk. 2 også finder tilsvarende anvendelse på personer med indfødsret eller bopæl i Finland, Island, Norge eller Sverige, der opholder sig i Danmark på tidspunktet for sigtelsen.

 Stk. 3. Stk. 1, nr. 1, og stk. 2 finder tilsvarende anvendelse med hensyn til handlinger foretaget af en person, som på tidspunktet for sigtelsen har indfødsret eller er bosat i Finland, Island, Norge eller Sverige, og som opholder sig her i landet.


Dette afsnit indgår i den almindelige del af straffeloven og præciserer betingelserne for dansk straffemyndighed, når handlinger begås i udlandet mod personer med tilknytning til Danmark, herunder krav om dobbelt strafbarhed og minimumsstraf.

 § 7 a. Under dansk straffemyndighed hører handlinger, som foretages inden for et fremmed myndighedsområde, og som er rettet mod nogen, der på gerningstidspunktet har dansk indfødsret, er bosat i den danske stat eller har lignende fast ophold her i landet, hvis handlingen også er strafbar efter lovgivningen på gerningsstedet (dobbelt strafbarhed) og efter dansk lovgivning kan medføre straf af fængsel i mindst 6 år.


Dette afsnit omhandler betingelserne for dansk straffemyndighed over for handlinger begået i udlandet mod personer med tilknytning til Danmark, og specificerer, at myndighed kræver dobbelt strafbarhed samt at handlingen tilhører en særlig alvorlig kategori af forbrydelser.

 Stk. 2. Dansk straffemyndighed efter stk. 1 er betinget af, at handlingen omfatter
1) forsætligt drab,
2) grov vold, frihedsberøvelse eller røveri,
3) en almenfarlig forbrydelse,
4) en seksualforbrydelse eller incest eller
5) kvindelig omskæring.


Dette afsnit omhandler betingelserne for dansk straffemyndighed over for handlinger, der foretages uden for et myndighedsområde, og som er rettet mod personer med tilknytning til Danmark, herunder krav om, at sådanne handlinger kan medføre en vis minimumsstraf.

 Stk. 3. Under dansk straffemyndighed hører endvidere handlinger, som foretages uden for et myndighedsområde, og som er rettet mod nogen, der på gerningstidspunktet har den i stk. 1 nævnte tilknytning her til landet, hvis handlinger af den pågældende art kan medføre højere straf end fængsel i 4 måneder.


Dette afsnit indgår i den almindelige del af straffeloven og præciserer reglerne for dansk straffemyndighed i forhold til juridiske personer, herunder undtagelsen fra kravet om, at lovgivningen på gerningsstedet skal forudsætte strafansvar for juridiske personer, når dobbelt strafbarhed er påkrævet.

 § 7 b. Når dansk straffemyndighed over for en juridisk person er betinget af dobbelt strafbarhed, omfatter det ikke et krav om, at lovgivningen på gerningsstedet hjemler strafansvar for en juridisk person.


Dette afsnit indgår i 10. kapitel om straffens fastsættelse og beskriver de generelle principper for, hvordan straf skal fastsættes, herunder betydningen af lovovertrædelsens grovhed og oplysninger om gerningsmanden.

 § 80. Ved straffens fastsættelse skal der under hensyntagen til ensartethed i retsanvendelsen lægges vægt på lovovertrædelsens grovhed og på oplysninger om gerningsmanden.


Dette afsnit indgår i 10. kapitel af straffeloven, som omhandler straffens fastsættelse, og præciserer de faktorer, der skal tages i betragtning ved vurdering af både lovovertrædelsens grovhed og gerningsmandens personlige omstændigheder.

 Stk. 2. Ved vurderingen af lovovertrædelsens grovhed skal der tages hensyn til den med lovovertrædelsen forbundne skade, fare og krænkelse samt til, hvad gerningsmanden indså eller burde have indset herom. Ved vurderingen af oplysninger om gerningsmanden skal der tages hensyn til dennes almindelige personlige og sociale forhold, dennes forhold før og efter gerningen samt dennes bevæggrunde til gerningen.


Dette afsnit indgår i kapitel 10 om straffens fastsættelse og præciserer, at religiøse eller kulturelle baggrunde ikke kan tages som formildende omstændigheder ved vurdering af straffen.

 Stk. 3. Ved vurderingen efter stk. 2 kan det ikke indgå som formildende omstændighed, at gerningen har baggrund i tro, kulturelle forhold el. lign.


Dette afsnit indgår i straffelovens 10. kapitel om straffens fastsættelse og omhandler de skærpende omstændigheder, der generelt skal tages i betragtning ved fastsættelse af straf.

 § 81. Det skal ved straffens fastsættelse i almindelighed indgå som skærpende omstændighed,
1) at gerningsmanden tidligere er straffet af betydning for sagen,
2) at gerningen er udført af flere i forening,
3) at gerningen er særligt planlagt eller led i omfattende kriminalitet,
4) at gerningsmanden tilsigtede, at gerningen skulle have betydelig alvorligere følger, end den fik,
5) at gerningsmanden har udvist særlig hensynsløshed,
6) at gerningen helt eller delvis har baggrund i andres etniske oprindelse, tro, handicap, seksuelle orientering, kønsidentitet, kønsudtryk, kønskarakteristika eller lignende,
7) at gerningen har baggrund i den forurettedes lovlige ytringer i den offentlige debat,
8) at gerningen er begået i udførelsen af offentlig tjeneste eller hverv eller under misbrug af stilling eller særligt tillidsforhold i øvrigt,
9) at gerningsmanden har fået en anden til at medvirke til gerningen ved tvang, svig eller udnyttelse af dennes unge alder eller betydelige økonomiske eller personlige vanskeligheder, manglende indsigt, letsind eller et bestående afhængighedsforhold,
10) at gerningsmanden har medvirket til kriminalitet udført af et barn under 15 år,
11) at gerningsmanden har udnyttet forurettedes værgeløse stilling,
12) at gerningen er begået af en person, der er varetægtsfængslet eller undergivet foranstaltning, der træder i stedet herfor, eller af en person, der udstår straf eller anden strafferetlig retsfølge af frihedsberøvende karakter, eller af en person under undvigelse herfra,
13) at gerningen er begået af en person, der har været varetægtsfængslet eller undergivet foranstaltning, der træder i stedet herfor, eller af en person, der har udstået straf eller anden strafferetlig retsfølge af frihedsberøvende karakter, over for institutionen eller en person med ansættelse ved institutionen,
14) at gerningen har baggrund i den forurettedes eller dennes nærmestes udførelse af offentlig tjeneste eller hverv.


Dette afsnit er placeret i kapitel 10 "Straffens fastsættelse" i straffeloven og omhandler skærpende omstændigheder ved straffens pålæggelse, herunder særlige forhold, der kan føre til forhøjelse af den fastsatte straf.

 § 81 a. Den straf, der er foreskrevet i denne lovs §§ 119, 119 b, 123, 192 a og 244, § 244, jf. § 247, § 245, § 245, jf. § 247, § 246, jf. § 245, § 246, jf. § 245, jf. § 247, § 252, stk. 1, § 260, stk. 1, § 261, stk. 1 og 2, § 266, § 285, stk. 1, jf. § 281, § 286, stk. 1, jf. § 281, og § 288, kan forhøjes indtil det dobbelte, hvis lovovertrædelsen har baggrund i eller er egnet til at fremkalde en konflikt mellem grupper af personer, hvor der som led i konflikten enten anvendes skydevåben eller anvendes våben eller eksplosivstoffer, som på grund af deres særdeles farlige karakter er egnet til at forvolde betydelig skade, eller begås brandstiftelse omfattet af denne lovs § 180.


Dette afsnit indgår i kapitel 10 om straffens fastsættelse og præciserer, at en særlig skærpende omstændighed skal tages i betragtning ved straffemåling for bestemte alvorlige lovovertrædelser, herunder drab, brandstiftelse under særligt farlige omstændigheder og grov vold, når handlingen har baggrund i eller kan fremkalde en voldelig konflikt mellem grupper.

 Stk. 2. Ved fastsættelse af straffen for overtrædelse af denne lovs § 180, § 183, stk. 2, og § 237 skal det i almindelighed indgå som en særdeles skærpende omstændighed, hvis lovovertrædelsen har baggrund i eller er egnet til at fremkalde en konflikt som nævnt i stk. 1.


Dette afsnit findes i kapitel 10, "Straffens fastsættelse", og omhandler skærpende omstændigheder ved straffedømmelse, herunder forhøjelse af straf for forbrydelser begået med farlige våben på offentlige steder, når sagen ikke falder under de strengere regler i § 81 a.

 § 81 b. Begås en af de i denne lov omhandlede lovovertrædelser på offentligt tilgængeligt sted ved brug af skydevåben eller af våben eller eksplosivstoffer, som på grund af deres særdeles farlige karakter er egnet til at forvolde betydelig skade, jf. § 192 a, stk. 1, uden at forholdet er omfattet af § 81 a, kan straffen forhøjes med indtil det halve.


Dette afsnit finder i kapitel 10, der omhandler straffens fastsættelse, og præciserer, under hvilke omstændigheder straffen kan forhøjes for bestemte lovovertrædelser begået i en skærpet straf-zone.

 § 81 c. Den straf, der er foreskrevet i denne lovs §§ 119, 119 b, 123, 132 a, 132 b, 134 a og 181, § 244, stk. 1, § 244, stk. 1, jf. § 247, § 245, § 245, jf. § 247, § 266, § 285, stk. 1, jf. §§ 276, 276 a og 281, § 286, stk. 1, jf. §§ 276, 276 a og 281, § 287, stk. 1, jf. §§ 276, 276 a og 281, og §§ 288, 291, 293 og 293 a eller i lovgivningen om euforiserende stoffer, lovgivningen om våben og eksplosivstoffer eller lovgivningen om knive og blankvåben, kan forhøjes indtil det dobbelte, hvis lovovertrædelsen er begået inden for en skærpet straf-zone udpeget i medfør af § 6 a i lov om politiets virksomhed.


Dette afsnit indgår i kapitel 10 om straffens fastsættelse og præciserer, at det som en skærpende omstændighed skal tages i betragtning, hvis en lovovertrædelse er begået i en skærpet straf-zone ifølge § 6 a i lov om politiets virksomhed, og handlingen er egnet til at skabe utryghed i zonen.

 Stk. 2. Ved fastsættelse af straf for lovovertrædelser, som ikke er omfattet af stk. 1, skal det i almindelighed indgå som en skærpende omstændighed, hvis lovovertrædelsen er begået i en skærpet straf-zone udpeget i medfør af § 6 a i lov om politiets virksomhed og er egnet til at skabe utryghed i denne zone.


Dette afsnit er en ophævet paragraf i kapitel 10, "Straffens fastsættelse", og indgår derfor i den almindelige del af straffeloven, som omhandler generelle principper for straffemyndighed, strafbarhed og straffesatser.

 § 81 d. (Ophævet)


Dette afsnit indgår i straffelovens 10. kapitel om straffens fastsættelse og beskriver de formildende omstændigheder, der generelt skal tages i betragtning ved fastsættelse af straf.

 § 82. Det skal ved straffens fastsættelse i almindelighed indgå som formildende omstændighed,
1) at gerningsmanden ikke var fyldt 18 år, da gerningen blev udført,
2) at gerningsmanden har høj alder, når anvendelse af den sædvanlige straf er unødvendig eller skadelig,
3) at gerningen grænser til at være omfattet af en straffrihedsgrund,
4) at gerningsmanden har handlet i undskyldelig uvidenhed om eller undskyldelig misforståelse af retsregler, der forbyder eller påbyder handlingens foretagelse,
5) at gerningen er udført i en oprørt sindstilstand, der er fremkaldt af forurettede eller personer med tilknytning til denne ved et uretmæssigt angreb eller en grov fornærmelse,
6) at gerningen er begået som følge af tvang, svig eller udnyttelse af gerningsmandens unge alder eller betydelige økonomiske eller personlige vanskeligheder, manglende indsigt, letsind eller et bestående afhængighedsforhold,
7) at gerningen er begået under indflydelse af stærk medfølelse eller sindsbevægelse, eller der foreligger andre særlige oplysninger om gerningsmandens sindstilstand eller omstændighederne ved gerningen,
8) at gerningsmanden frivilligt har afværget eller søgt at afværge den fare, der er forvoldt ved den strafbare handling,
9) at gerningsmanden frivilligt har angivet sig selv og aflagt fuldstændig tilståelse,
10) at gerningsmanden har givet oplysninger, som er afgørende for opklaringen af strafbare handlinger begået af andre,
11) at gerningsmanden har genoprettet eller søgt at genoprette den skade, der er forvoldt ved den strafbare handling,
12) at gerningsmanden på grund af den strafbare handling frakendes en af de i § 79 omhandlede rettigheder eller påføres andre følger, der kan sidestilles med straf,
13) at der er gået så lang tid, siden den strafbare handling blev foretaget, at anvendelse af den sædvanlige straf er unødvendig.


Dette afsnit indgår i kapitel 10, "Straffens fastsættelse", og præciserer, at en uforholdsmæssig lang sagsbehandlingstid kan tages som formildende omstændighed ved straffens pålæggelse, såfremt det er nødvendigt for at overholde artikel 6 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention.

 Stk. 2. Ved straffens fastsættelse kan det endvidere indgå som formildende omstændighed, at straffesagen mod gerningsmanden ikke er afgjort inden for en rimelig tid, uden at det kan bebrejdes gerningsmanden. Sagsbehandlingstiden kommer dog kun i betragtning som formildende omstændighed, hvis dette er nødvendigt på grund af kravet i artikel 6 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention om behandling af sagen inden for en rimelig frist.


Dette afsnit indgår i kapitel 10, "Straffens fastsættelse", og omhandler formildende omstændigheder ved straffens pålæggelse, herunder muligheden for at nedsætte straffen under den fastsatte strafferamme eller helt bortfalde, når der foreligger væsentlige formildende forhold.

 § 83. Straffen kan nedsættes under den foreskrevne strafferamme, når oplysninger om gerningen, gerningsmandens person eller andre forhold afgørende taler herfor. Under i øvrigt formildende omstændigheder kan straffen bortfalde. Sagsbehandlingstiden kommer dog kun i betragtning som formildende omstændighed, hvis dette er nødvendigt på grund af kravet i artikel 6 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention om behandling af sagen inden for en rimelig frist.


Dette afsnit indgår i kapitel 10, "Straffens fastsættelse", og præciserer betingelserne for, hvornår en tidligere dom kan medføre forhøjet straf ved ny lovovertrædelse, herunder kravet om, at den tidligere skyld er fastslået i dansk ret.

 § 84. Det er en betingelse for anvendelsen af bestemmelser om forhøjet straf eller andre retsfølger i gentagelsestilfælde, at gerningsmanden, inden den pågældende på ny forbrød sig, i den danske stat er fundet skyldig i en begået strafbar handling, som loven tillægger gentagelsesvirkning på den nu begåede, eller forsøg på eller medvirken til en sådan.


Dette afsnit finder anvendelse i forbindelse med straffesager, hvor der vurderes gentagelsesvirkning ved tidligere straffedomme, herunder om domme afsagt uden for Danmark kan inddrages i den danske strafferetlige vurdering.

 Stk. 2. Retten kan tillægge straffedomme afsagt uden for den danske stat samme gentagelsesvirkning som de her i landet afsagte.


Dette afsnit omhandler reglerne for gentagelsesvirkning ved straffedomme, herunder hvornår en tidligere straf ikke længere kan medregnes ved en ny lovovertrædelse, idet gentagelsesvirkningen ophører efter 10 år fra udståelse, eftergivelse eller bortfald af den tidligere straf.

 Stk. 3. Gentagelsesvirkningen ophører, når der, førend den nye strafbare handling blev begået, er forløbet 10 år, efter at den tidligere straf er udstået, endeligt eftergivet eller bortfaldet. Er den tidligere straf en bødestraf, regnes den nævnte frist fra datoen for den endelige dom eller bødens vedtagelse. Med hensyn til betingede domme regnes fristen fra den endelige dom.


Dette afsnit er en ophævet paragraf i kapitel 10, "Straffens fastsættelse", i straffeloven.

 § 85. (Ophævet)


Bestemmelse om afkortning af fængselsstraf for tid med frihedsberøvelse eller indlæggelse før dommen, herunder regler for afkortning ved isolation og behandling af bødestraf.

 § 86. Har den dømte været anholdt, varetægtsfængslet eller indlagt til mentalundersøgelse, afkortes et antal dage svarende til det antal påbegyndte døgn, frihedsberøvelsen eller indlæggelsen har varet, i den idømte fængselsstraf. Frihedsberøvelser, der ikke har varet i mindst 24 timer, medfører ikke afkortning. Har den dømte under frihedsberøvelsen været isoleret efter rettens bestemmelse, afkortes yderligere et antal dage svarende til en dag for hvert påbegyndt tidsrum af 3 døgn, hvor den dømte har været isoleret. Dommen skal indeholde oplysning om varigheden af frihedsberøvelser, indlæggelser og isolation, der medfører afkortning. Retten kan undtagelsesvis bestemme, at hele straffen skal anses for udstået, selv om den idømte straf er længere end den tid, hvori den dømte har været frihedsberøvet eller indlagt. Hvis en anke afvises eller frafaldes, træffes en sådan afgørelse ved beslutning af den overordnede ret. Er bødestraf idømt, skal det i dommen bestemmes, at bøden eller en del af denne skal anses for udstået.


Dette afsnit omhandler afkortning af straf ved dom efter § 58, stk. 1, og præciserer, at afkortningen normalt skal ske i den ubetingede del af straffen, medmindre dommen andetlunde bestemmer.

 Stk. 2. Ved dom efter § 58, stk. 1, skal afkortning ske i den ubetingede del af straffen. Det kan dog i dommen bestemmes, at afkortning ikke eller kun delvis skal ske i den ubetingede del af straffen.


Regler for afkortning af straf ved tidligere frihedsberøvelse i forbindelse med idømmelse af samfundstjeneste.

 Stk. 3. Er samfundstjeneste idømt, skal afkortning, der ikke efter stk. 2 sker i en eventuel ubetinget del af straffen, ske forholdsmæssigt i det idømte antal timers samfundstjeneste.


Dette afsnit omhandler regler for afkortning af fængselsstraf ved tidligere frihedsberøvelse og finder anvendelse i forbindelse med domme, hvor en betinget dømt er blevet genindsat til fængsel efter overtrædelse af vilkår.

 Stk. 4. Bestemmelserne i stk. 1-3 finder også anvendelse ved retsafgørelser efter § 60, stk. 1, nr. 3, eller § 66, stk. 1, nr. 1, i tilfælde, hvor den betinget dømte før afgørelsen har været anholdt eller varetægtsfængslet.


Dette afsnit finder anvendelse i forbindelse med afkortning af den idømte fængselsstraf, når den dømte har været anholdt, varetægtsfængslet eller indlagt til mentalundersøgelse i udlandet, og omhandler rettens vurdering af, i hvilket omfang der skal ske afkortning.

 Stk. 5. Har den dømte været anholdt, varetægtsfængslet eller indlagt til mentalundersøgelse i udlandet, bestemmer retten, i hvilket omfang der skal ske afkortning i den idømte straf.


Dette afsnit omhandler regler for afkortning af fængselsstraf ved tidligere frihedsberøvelse og finder anvendelse i forbindelse med domme efter reglerne om betinget dom eller genindsættelse efter benådning eller prøveløsladelse.

 Stk. 6. Bestemmelserne i stk. 1, 1. og 2. pkt., finder tilsvarende anvendelse for personer, der indsættes til afsoning af fængselsstraf efter at have været anholdt eller varetægtsfængslet på grund af overtrædelse af vilkår for benådning eller prøveløsladelse.


Dette afsnit er en ophævet paragraf i straffelovens 10. kapitel, som omhandler straffens fastsættelse.

 § 87. (Ophævet)


Dette afsnit indgår i kapitel 10, "Straffens fastsættelse", og regulerer, hvordan en fælles straf bestemmes, når en person har begået flere lovovertrædelser ved samme eller sammenhængende handlinger.

 § 88. Har nogen ved en eller flere handlinger begået flere lovovertrædelser, fastsættes der for disse en fælles straf inden for den foreskrevne strafferamme eller, hvis flere strafferammer kommer i betragtning, den strengeste af disse. Under særdeles skærpende omstændigheder kan straffen overstige den højeste for nogen af lovovertrædelserne foreskrevne straf med indtil det halve.


Dette afsnit finder anvendelse ved dømmelse for flere lovovertrædelser begået ved samme handling eller i forbindelse med hinanden, hvor der skal fastsættes en fælles straf, og omhandler, hvordan retten kan håndtere kombinationen af fængsel og bøde som straf.

 Stk. 2. Medfører en af lovovertrædelserne fængsel, en anden bøde, kan retten i stedet for en fælles fængselsstraf idømme bøde ved siden af fængsel.


Dette afsnit indgår i reglerne om fælles straf for flere lovovertrædelser begået ved samme eller sammenhængende handlinger, og præciserer, hvordan retten fastsætter straffen, når en overtrædelse medfører dagbøder og en anden en anden form for bøde.

 Stk. 3. Medfører en af lovovertrædelserne dagbod, en anden af dem bødestraf af anden art, fastsætter retten en fælles straf af dagbod, medmindre det efter omstændighederne skønnes rettest at fastsætte straf for hver overtrædelse for sig.


Dette afsnit er en del af 10. kapitel i straffeloven, som omhandler straffens fastsættelse, og præciserer, at retten kan beslutte, at en idømt straf bortfalder, hvis en anden lovovertrædelse medfører en foranstaltning efter §§ 68-70 eller § 74 a.

 Stk. 4. Medfører en af lovovertrædelserne foranstaltning efter §§ 68-70 eller § 74 a, medens der for en anden er forskyldt straf, kan retten bestemme, at denne straf bortfalder.


Dette afsnit omhandler tillægsstraf ved opdagelse af yderligere strafbare forhold, der er begået før en tidligere dom, og hører under 11. kapitel i straffeloven om ophør af den strafbare handlings retsfølger.

 § 89. Findes nogen, som allerede er dømt til straf, yderligere skyldig i en forud for dommen begået strafbar handling, bliver en tillægsstraf at idømme, for så vidt samtidig påkendelse ville have medført forhøjelse af straffen. Tillægsstraf kan idømmes i kortere tid end foreskrevet i § 33. Dersom fuldbyrdelse af den tidligere idømte straf ikke er afsluttet, følges så vidt muligt reglerne i § 88.


Dette afsnit finder anvendelse i forbindelse med domme, hvor der idømmes foranstaltninger efter §§ 68-70 eller § 74 a, og omhandler muligheden for, at en tidligere idømt, men ikke fuldbyrdet straf bortfalder.

 § 89 a. I forbindelse med en dom, hvorved en person idømmes foranstaltning efter §§ 68-70 eller § 74 a, kan retten træffe bestemmelse om bortfald af en tidligere idømt straf, som ikke er fuldbyrdet.


Dette afsnit finder anvendelse, når en person, der allerede er underlagt en foranstaltning efter §§ 68-70 eller § 74 a, idømmes straf for en ny lovovertrædelse, og omhandler muligheden for, at den tidligere idømte foranstaltning kan bortfalde.

 Stk. 2. Idømmes en person, der er undergivet foranstaltning efter §§ 68-70 eller § 74 a, straf, kan retten træffe bestemmelse om bortfald af den tidligere idømte foranstaltning.


§ 8 hører til i 2. kapitel af straffelovens almene del, som omhandler de almindelige betingelser for strafferetlige bestemmelsers anvendelse, og fastsætter særlige grunde til, at dansk straffemyndighed kan udøves over for handlinger begået uden for den danske stat.

 § 8. Under dansk straffemyndighed hører handlinger, som foretages uden for den danske stat, uden hensyn til hvor gerningsmanden hører hjemme, når
1) handlingen krænker den danske stats selvstændighed, sikkerhed, forfatning eller offentlige myndigheder eller en embedspligt mod staten,
2) handlingen krænker interesser, hvis retsbeskyttelse i den danske stat forudsætter en særlig tilknytning til denne,
3) handlingen krænker en forpligtelse, som det ifølge lov påhviler gerningsmanden at iagttage i udlandet,
4) handlingen krænker en tjenestepligt, som påhviler gerningsmanden over for dansk fartøj,
5) handlingen er omfattet af en international bestemmelse, ifølge hvilken Danmark er forpligtet til at have straffemyndighed, eller
6) udlevering af sigtede til retsforfølgning i et andet land afslås, og handlingen, for så vidt den er foretaget inden for et fremmed myndighedsområde, er strafbar efter lovgivningen på gerningsstedet (dobbelt strafbarhed) og handlingen efter dansk lovgivning kan medføre straf af fængsel i mindst 1 år.


Dette afsnit indgår i den almindelige del af straffeloven og præciserer de tilfælde, hvor dansk straffemyndighed rækker til handlinger begået uden for den danske stats grænser, herunder særligt i relation til internationale forbrydelser omfattet af statutten for Den Internationale Straffedomstol.

 § 8 a. Under dansk straffemyndighed hører handlinger, som foretages uden for den danske stat, når handlinger af den pågældende art er omfattet af statutten for Den Internationale Straffedomstol, hvis handlingen er foretaget af en person, der på tidspunktet for sigtelsen
1) har dansk indfødsret, er bosat i den danske stat eller har lignende fast ophold her i landet eller
2) befinder sig her i landet.


Dette afsnit indgår i den almindelige del af straffeloven og præciserer betingelserne for dansk straffemyndighed over for handlinger begået uden for den danske stat, herunder i relation til kapitel 20 om almenfarlige forbrydelser, hvor § 183 a omhandler kapring af transportmidler.

 § 8 b. Under dansk straffemyndighed hører handlinger, som foretages uden for den danske stat, når handlingen er omfattet af § 183 a og er foretaget af en person, der på tidspunktet for sigtelsen
1) har dansk indfødsret, er bosat i den danske stat eller har lignende fast ophold her i landet eller
2) befinder sig her i landet.


Dette afsnit er en del af 2. kapitel i straffeloven, som omhandler almindelige betingelser for strafferetlige bestemmelsers anvendelse, og præciserer, at retsforfølgning for kapring af transportmidler (§ 183 a) også kan omfatte forbrydelser mod liv og legeme, herunder manddrab og vold, begået i forbindelse med kapringen.

 Stk. 2. Retsforfølgning for handlinger omfattet af stk. 1 kan tillige omfatte overtrædelser af §§ 237 og 244-248, som er begået i forbindelse med overtrædelsen af § 183 a.


Dette afsnit indgår i 11. kapitel af straffeloven, som omhandler ophør af den strafbare handlings retsfølger, og præciserer, at en lovovertrædelse ikke kan straffes, hvis forældelsesfristen er udløbet i henhold til de efterfølgende paragraffer.

 § 92. En lovovertrædelse straffes ikke, når der er indtrådt forældelse efter §§ 93-94.


Dette afsnit omhandler forældelsesfrister for strafbare forhold i straffeloven og indgår i 11. kapitel, som handler om ophør af den strafbare handlings retsfølger.

 § 93. Forældelsesfristen er
1) 2 år, når der ikke er hjemlet højere straf end fængsel i 1 år for overtrædelsen.
2) 5 år, når der ikke er hjemlet højere straf end fængsel i 4 år.
3) 10 år, når der ikke er hjemlet højere straf end fængsel i 10 år.
4) 15 år, når der ikke er hjemlet højere straf end fængsel på bestemt tid.


Dette afsnit indgår i kapitel 11 om ophør af den strafbare handlings retsfølger og præciserer særlige forældelsesfrister, der ikke kan sættes lavere end 5 år for visse økonomiske lovovertrædelser, herunder bestemte former for markeds- og regnskabsmisbrug samt skatte- og afgiftsforhold, hvor der er opnået eller kan opnås uberettiget vinding.

 Stk. 2. Forældelsesfristen er i intet tilfælde mindre end 5 år for
1) overtrædelse af denne lovs § 296, stk. 3, § 297, stk. 2, og § 302, stk. 2,
2) overtrædelse af skatte-, told-, afgifts- eller tilskudslovgivningen, hvorved der opnås eller kan opnås uberettiget vinding.


Dette afsnit indgår i kapitel 11 om ophør af den strafbare handlings retsfølger og præciserer, at forældelsesfristen for overtrædelse af § 290 b ikke kan være kortere end 10 år.

 Stk. 3. Forældelsesfristen er i intet tilfælde mindre end 10 år for overtrædelse af denne lovs § 290 b.


Dette afsnit omhandler forældelsesfrister for lovovertrædelser og fastsætter, at når flere forbrydelser er begået ved samme handling, anvendes den længste forældelsesfrist på alle overtrædelser.

 Stk. 4. Har nogen ved samme handling begået flere lovovertrædelser, for hvilke der efter stk. 1-3 gælder forskellige forældelsesfrister, skal den længste af disse frister anvendes med hensyn til samtlige overtrædelser.


Almindelig del, 11. kapitel (Ophør af den strafbare handlings retsfølger), afsnit om forældelse

 § 93 a. Når en lovovertrædelse er omfattet af en af Danmark tiltrådt mellemfolkelig overenskomst, ifølge hvilken strafansvaret er uforældeligt, indtræder forældelse ikke.


Dette afsnit omhandler forældelsesregler for strafbare forhold og specificerer, at forældelse ikke indtræder for lovovertrædelser, der er begået ved tortur efter § 157 a.

 § 93 b. Når en lovovertrædelse er omfattet af denne lovs § 157 a, indtræder forældelse ikke.


Dette afsnit omhandler forældelsesregler for seksualforbrydelser mod børn og unge, og præciserer, at forældelse ikke indtræder for visse alvorlige lovovertrædelser, herunder incest og voldtægt, når de begås mod personer under 18 år.

 Stk. 2. Når en lovovertrædelse, som er omfattet af §§ 210, 216-224, § 225, jf. §§ 216-224, § 226 eller § 227, stk. 1, begås over for en person under 18 år, indtræder forældelse ikke.


Dette afsnit omhandler reglerne for forældelse af strafbare forhold og fastsætter, hvornår forældelsesfristen begynder at løbe.

 § 94. Forældelsesfristen regnes fra den dag, da den strafbare virksomhed eller undladelse er ophørt.


Dette afsnit indgår i reglerne om forældelse af strafbare forhold og præciserer, hvornår forældelsesfristen begynder at løbe, når strafbarheden afhænger af en senere indtruffen følge eller begivenhed.

 Stk. 2. Når strafbarheden afhænger af eller påvirkes af en indtrådt følge eller anden senere begivenhed, regnes fristen dog først fra følgens eller begivenhedens indtræden.


Dette afsnit omhandler regler for forældelsesfristens beregning i straffesager, herunder særlige regler for, hvornår forældelsesfristen begynder at løbe, når lovovertrædelsen er begået på et dansk skib uden for rige.

 Stk. 3. Er forholdet begået på et dansk skib uden for riget, regnes fristen fra den dag, da skibet er kommet til dansk havn. Fristens begyndelsestidspunkt kan dog ikke efter denne bestemmelse udskydes i mere end 1 år.


Dette afsnit omhandler særlige regler for, hvornår forældelsesfristen begynder at løbe for visse lovovertrædelser begået mod børn og unge, herunder særlige bestemmelser om udskudt starttidspunkt for forældelse i tilfælde af seksuelle overgreb, tvang og nært familiemæssigt forhold.

 Stk. 4. For overtrædelse af § 245 a, § 246, jf. § 245 a, § 260, stk. 2, § 260 a og § 262 a, stk. 2, over for en person under 18 år eller af § 232 over for et barn under 15 år regnes forældelsesfristen dog tidligst fra den dag, den forurettede fylder 21 år. Det samme gælder overtrædelse af §§ 244, 245 og 246 i form af svangerskabsafbrydelse, fosterreduktion eller sterilisation uden samtykke over for en person under 18 år. For overtrædelse af § 243, § 244, stk. 2, § 245 og § 246, jf. § 245, over for en person under 18 år regnes forældelsesfristen tidligst fra den dag, den forurettede fylder 21 år, når gerningsmanden på gerningstidspunktet tilhørte eller var nært knyttet til den forurettedes husstand. Hvis gerningsmanden ved vold, ulovlig tvang efter § 260 eller på anden måde ved en strafbar handling har tvunget forurettede til at undlade at anmelde lovovertrædelsen til politiet, regnes forældelsesfristen dog tidligst fra det tidspunkt, hvor tvangen er ophørt.


Dette afsnit omhandler afbrydelse af forældelsesfristen i straffesager, herunder hvornår forældelsesfristen afbrydes ved sigtelse eller anmodning om rettergangsskridt, samt særlige regler for juridiske personer.

 Stk. 5. Forældelsesfristen afbrydes, når den pågældende gøres bekendt med sigtelsen, eller når anklagemyndigheden anmoder om rettergangsskridt, hvorved den pågældende sigtes for overtrædelsen. Forældelsesfristen for en juridisk persons ansvar kan afbrydes over for en person, der efter retsplejelovens § 157 a kan modtage forkyndelser på den juridiske persons vegne.


Dette afsnit omhandler reglerne for forældelse af strafbare forhold og præciserer, hvordan forældelsesfristen beregnes, når retsforfølgningen standses.

 Stk. 6. Frafaldes forfølgningen, uden at beslutningen herom omgøres af overordnet anklagemyndighed inden for den almindelige omgørelsesfrist, løber forældelsesfristen videre, som om forfølgning ikke havde fundet sted. Dette gælder også, når forfølgning standses på ubestemt tid. Skyldes standsningen, at sigtede har unddraget sig forfølgningen, medregnes forfølgningstiden dog ikke ved beregningen af forældelsesfristen.


Dette afsnit omhandler ophør af den strafbare handlings retsfølger, herunder regler for forældelse og dennes virkning på andre retsfølger som konfiskation og frakendelse af rettigheder.

 § 95. Når en handling på grund af forældelse ikke kan straffes, kan den heller ikke medføre retsfølger efter §§ 68-70, § 74 a, § 164, stk. 5, eller § 236, konfiskation eller frakendelse af rettigheder. For konfiskation er forældelsesfristen dog i intet tilfælde mindre end 5 år og for konfiskation efter § 75, stk. 1, ikke mindre end 10 år.


Dette afsnit omhandler forældelsesregler for rettens mulighed for at træffe afgørelse i straffesager, herunder frister for anklage og påtale.

 § 96. Adgang til privat påtale og til at begære offentlig påtale bortfalder, når den berettigede ikke har anlagt sag eller fremsat begæring inden 6 måneder efter, at han har fået sådan kundskab, at han har tilstrækkeligt grundlag for sagsanlæg eller fremsættelse af påtalebegæring.


Dette afsnit indgår i reglerne om forældelse af adgang til privat påtale og begæring om offentlig påtale i straffesager og præciserer, hvordan forældelsesfristen beregnes, når der er flere påtaleberettigede eller flere skyldige.

 Stk. 2. Er der flere påtaleberettigede eller flere skyldige, regnes fristen særskilt for hver af dem. Såfremt fristen for begæring om offentlig påtale er overskredet for en af de skyldige, men ikke for de øvrige, beror det dog på anklagemyndighedens afgørelse, om en begæring om påtale mod disse skal tages til følge.


Dette afsnit omhandler fristforløb for privat og offentlig påtale i straffesager, herunder betingelser for, hvornår adgangen til at rejse sag bortfalder, bl.a. efter forurettedes død.

 Stk. 3. Adgangen til at rejse privat påtale eller begære offentlig påtale bortfalder, når 6 måneder er forløbet efter den forurettedes død.


Dette afsnit omhandler fristregler for privat påtale og begæring om offentlig påtale i straffesager, herunder hvornår adgangen hertil bortfalder, og indeholder særlige regler om, hvordan forfølgningstid påvirker løbetiden af disse frister.

 Stk. 4. Fører en privat påtalt sag ikke til afgørelse af strafpåstanden, løber fristen videre, således at den tid, hvori forfølgning har fundet sted, ikke medregnes.


Dette afsnit omhandler forældelsesfrister for adgang til privat påtale og begæring om offentlig påtale og finder anvendelse i forbindelse med mortifikation efter § 270, hvor forældelsesfristen er 3 år.

 Stk. 5. Bestemmelserne i stk. 1-4 finder også anvendelse med hensyn til mortifikation efter § 270, dog at forældelsesfristen er 3 år.


Dette afsnit omhandler forældelse af idømt fængselsstraf og andre frihedsberøvende retsfølger, herunder regler for, hvornår og under hvilke betingelser sådanne straffe bortfalder.

 § 97. Idømt fængselsstraf og andre retsfølger af frihedsberøvende karakter bortfalder ved forældelse efter reglerne i stk. 2-6.


Dette afsnit omhandler forældelsesfrister for idømt fængselsstraf og andre retsfølger af frihedsberøvende karakter, og præciserer varigheden af forældelsesfristen afhængigt af straffens længde og arten af foranstaltningen.

 Stk. 2. Forældelsesfristen er
1) 5 år for fængsel indtil 1 år samt for foranstaltninger efter § 74 a,
2) 10 år for fængsel i mere end 1 år, men ikke over 4 år, samt for foranstaltninger efter §§ 68 og 69,
3) 15 år for fængsel i mere end 4 år, men ikke over 8 år, samt for forvaring efter § 70 og
4) 20 år for fængsel på tid over 8 år.


Dette afsnit omhandler forældelse af idømt fængselsstraf og andre retsfølger af frihedsberøvende karakter og fastsætter regler for, hvornår sådanne retsfølger bortfalder.

 Stk. 3. Forældelsesfristen regnes fra det tidspunkt, da dommen efter lovgivningens almindelige regler kunne fuldbyrdes.


Dette afsnit indgår i reglerne om forældelse af idømt fængselsstraf og andre retsfølger af frihedsberøvende karakter og præciserer, hvilke tidsrum der ikke medregnes i forældelsesfristen.

 Stk. 4. I forældelsesfristen medregnes ikke den tid, i hvilken
1) fuldbyrdelse er udsat ved betinget dom eller betinget benådning,
2) den pågældende udstår anden fængselsstraf eller er undergivet anden strafferetlig retsfølge af frihedsberøvende karakter, eller
3) iværksættelsen af fuldbyrdelsen hindres, fordi den pågældende unddrager sig fuldbyrdelsen.


Dette afsnit omhandler forældelse af idømt fængselsstraf og andre retsfølger af frihedsberøvende karakter og nærmere regler herom, herunder hvornår forældelsesfristen afbrydes.

 Stk. 5. Forældelsesfristen afbrydes, når fuldbyrdelsen påbegyndes.


Dette afsnit omhandler forældelse af idømt fængselsstraf og andre retsfølger af frihedsberøvende karakter og præciserer, hvornår forældelsesfristen begynder at løbe, når fuldbyrdelsen af straffen afbrydes, herunder ved genindsættelse efter prøveløsladelse eller betinget benådning.

 Stk. 6. Er der truffet bestemmelse om genindsættelse efter prøveløsladelse eller prøveudskrivning eller efter betinget benådning for en del af en straf, regnes forældelsesfristen for reststraffen eller den resterende del af anden retsfølge fra bestemmelsen om genindsættelse. Afbrydes fuldbyrdelsen på anden måde end ved prøveløsladelse, prøveudskrivning eller benådning, regnes fristen fra afbrydelsen, jf. dog stk. 4, nr. 3.


Dette afsnit omhandler forældelse af bøder og indgår i kapitel 11, som handler om ophør af den strafbare handlings retsfølger.

 § 97 a. Hvis der ikke forinden er indgivet anmodning om udlæg, bortfalder bøde efter
1) 5 år, når bøden ikke overstiger 10.000 kr., og
2) 10 år, når bøden overstiger 10.000 kr.


Dette afsnit omhandler forældelse af forvandlingsstraf for bøde i henhold til reglerne i straffelovens 11. kapitel om ophør af den strafbare handlings retsfølger.

 Stk. 2. Forvandlingsstraf for bøde bortfalder efter 3 år, medmindre dens fuldbyrdelse er påbegyndt forinden. For bøde på over 10.000 kr. er fristen dog 5 år.


Dette afsnit omhandler forældelsesfrister for bøder og forvandlingsstraffe, herunder hvornår fristen begynder at løbe og hvilke perioder, der ikke medregnes i fristen, fx tid med udsat fuldbyrdelse ved betinget dom eller benådning.

 Stk. 3. De forældelsesfrister, der omtales i stk. 1, regnes fra det tidspunkt, da afgørelsen efter lovgivningens almindelige regler kunne fuldbyrdes. I fristerne medregnes ikke den tid, i hvilken fuldbyrdelse er udsat ved betinget dom eller betinget benådning.


§ 97 a, stk. 4, i straffeloven, som omhandler forældelse af bøder og konfiskationskrav.

 Stk. 4. Forældelsesfristen for konfiskationskrav er 10 år.


Del af 11. kapitel i straffeloven om ophør af den strafbare handlings retsfølger, der beskriver regler for, hvornår strafferetlige retsfølger bortfalder, herunder bestemmelser om forældelse og virkning af dødsfald.

 § 97 b. Strafferetlige retsfølger kan ikke fuldbyrdes efter den dømtes død.


Dette afsnit indgår i reglerne om ophør af den strafbare handlings retsfølger og præciserer, under hvilke betingelser en konfiskation kan opretholdes efter den dømtes død.

 Stk. 2. Anklagemyndigheden kan dog indbringe spørgsmålet om opretholdelse af en konfiskation for den ret, der har pådømt sagen i første instans. Konfiskationen kan kun opretholdes, for så vidt angår genstande eller beløb, der er indvundet som udbytte ved den strafbare handling, eller som svarer til sådant udbytte. Retten kan ændre bestemmelsen om konfiskation, således at der i stedet for genstande konfiskeres et beløb. Rettens afgørelse træffes ved kendelse.


Dette afsnit er en del af 11. kapitel i straffeloven, som omhandler ophør af den strafbare handlings retsfølger, og præciserer, at bestemmelser om kundgørelse af domsslutning og domsgrunde efter § 164, stk. 5, kan fuldbyrdes, selv om den dømte er afgået ved døden.

 Stk. 3. Afgørelser efter § 164, stk. 5, kan fuldbyrdes efter den dømtes død.


§ 97 c er en del af kapitel 11, "Ophør af den strafbare handlings retsfølger", og omhandler benådning for konfiskation som en parallel til benådning for straf.

 § 97 c. På samme måde som for straf kan der benådes for konfiskation.


Dette afsnit er en del af kapitel 12 i straffeloven, som omhandler landsforræderi og andre forbrydelser mod statens selvstændighed og sikkerhed. § 98 vedrører straf for handlinger, der sigter mod at undergrave Danmarks suverænitet ved magtanvendelse, trusler eller udenlandsk indblanding.

 § 98. Den, som foretager en handling, der sigter til ved udenlandsk bistand, ved magtanvendelse eller ved trussel derom at bringe den danske stat eller nogen del af denne under fremmed herredømme eller at løsrive nogen del af staten, straffes med fængsel indtil på livstid.


Dette afsnit er en del af § 98 i kapitel 12 i straffeloven, som omhandler landsforræderi og andre forbrydelser mod statens selvstændighed og sikkerhed. Afsnittet præciserer, at straf også kan pålægges for mere omfattende sabotage, produktions- eller trafikstandsning, eller deltagelse heri, når det sker med formål om at undergrave Danmarks suverænitet.

 Stk. 2. Efter bestemmelsen i stk. 1 straffes også den, som med det nævnte formål iværksætter mere omfattende sabotage, produktions- eller trafikstandsning, samt den, der deltager i sådan foranstaltning vidende om, hvortil handlingen sigter.