Dette afsnit indgår i kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og præciserer retten til gratis advokatbistand i forbindelse med sager om flytning eller hjemtagelse fra privat familiepleje efter reglerne i § 42, stk. 4.

 Stk. 2. Forældremyndighedsindehaveren, barnet eller den unge, der er fyldt 10 år, og plejeforældrene skal have tilbud om gratis advokatbistand under en sag om flytning eller hjemtagelse fra privat familiepleje efter § 42, stk. 4.


Dette afsnit omhandler retten til gratis advokatbistand i sager om afbrydelse af forbindelsen mellem barnet og forældre eller andre, samt i sager om brev- og telefonkontrol, når sagen vedrører den forælder, der ikke har del i forældremyndigheden.

 Stk. 3. Under en sag om afbrydelse af forbindelsen m.v. efter § 105 i denne lov og en sag om brev- og telefonkontrol efter § 15, stk. 1, i lov om voksenansvar for anbragte børn og unge med den af forældrene, der ikke har del i forældremyndigheden, skal denne have tilbud om gratis advokatbistand.


Kapitel 17, § 140, stk. 4 – Regler for advokatbistand i sager om anbringelse, undersøgelser og andre afgørelser på børne- og ungeområdet.

 Stk. 4. Om salær og godtgørelse for udlæg til advokater gælder samme regler som i tilfælde, hvor der er meddelt fri proces, jf. retsplejelovens kapitel 31.


Dette afsnit indgår i kapitel 17, der omhandler sagsbehandling og klage, og præciserer procedurer for informering om aktindsigt og høring inden afgørelser træffes i sager, hvor der er ret til gratis advokatbistand efter § 140.

 § 141. Kommunalbestyrelsen skal, inden der træffes afgørelse i en sag efter § 140, gøre forældremyndighedsindehaveren eller de kommende forældre og barnet eller den unge, der er fyldt 10 år, bekendt med retten til efter forvaltningsloven at se sagens akter og retten til at udtale sig, inden afgørelsen træffes.


Dette afsnit er en del af kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og præciserer, at reglerne om tilbud om gratis advokatbistand også gælder for de personer, der er nævnt i § 140, stk. 2 og 3, i forbindelse med de afgørelser, der er omhandlet i disse bestemmelser.

 Stk. 2. Stk. 1 finder tilsvarende anvendelse over for de personer, der er nævnt i § 140, stk. 2 og 3, for så vidt angår de i disse bestemmelser nævnte afgørelser.


Dette afsnit beskriver de sager, hvor børne- og ungeudvalget skal træffe afgørelse i et møde, især i forbindelse med indsatser, der kræver særlig juridisk og faglig vurdering, herunder anbringelse uden for hjemmet, ændring af anbringelsessted, afbrydelse af forbindelser og andre indsatser med betydning for barnets eller den unges rettigheder og omsorg.

 § 142. Børne- og ungeudvalget træffer i et møde afgørelse efter følgende bestemmelser:
1) Gennemførelse af en undersøgelse efter § 23.
2) Gennemførelse af en lægelig undersøgelse eller behandling efter § 40.
3) Flytning eller hjemtagelse efter § 42, stk. 4.
4) Anbringelse uden for hjemmet efter §§ 47 eller 49.
5) Opretholdelse af en anbringelse efter § 50.
6) Anbringelse på en delvis lukket døgninstitution eller delvis lukket afdeling på en døgninstitution efter § 61, stk. 1.
7) Anbringelse på en sikret døgninstitution efter § 62, stk. 1.
8) Anbringelse på en særligt sikret afdeling efter § 63, stk. 1 eller 2.
9) Videreførelse af en anbringelse efter § 67.
10) Ændring af anbringelsessted efter § 98, stk. 4.
11) Afbrydelse af forbindelsen m.v. efter § 105.
12) Godkendelse af en foreløbig afgørelse efter § 143, stk. 4.
13) Tilbageholdelse efter § 11, stk. 1 og 2, i lov om voksenansvar for anbragte børn og unge.
14) Brev- og telefonkontrol efter § 15, stk. 1, i lov om voksenansvar for anbragte børn og unge.


Dette afsnit indgår i kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og præciserer procedurer for børne- og ungeudvalgets afgørelser, herunder retten til at blive hørt, før der træffes beslutning i sager om anbringelse, undersøgelser eller andre indsatser, der påvirker barnets eller den unges rettigheder.

 Stk. 2. Inden børne- og ungeudvalget træffer afgørelse, skal forældremyndighedsindehaveren, barnet eller den unge, advokaten og eventuel anden bisidder for forældremyndighedsindehaveren eller barnet eller den unge have lejlighed til at udtale sig over for børne- og ungeudvalget. Dette kan dog, for så vidt angår barnet eller den unge, undlades, hvis barnet er under 10 år, eller hvis det må antages at være til skade for barnet eller den unge.


Dette afsnit indgår i kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og præciserer, at parter, der ikke har del i forældremyndigheden eller er plejeforældre, skal have mulighed for at udtale sig, før børne- og ungeudvalget træffer afgørelse om bl.a. afbrydelse af forbindelse mellem barnet og forældre eller flytning/hjemtagelse fra privat familiepleje.

 Stk. 3. Stk. 2 finder tilsvarende anvendelse for den af forældrene, der ikke har del i forældremyndigheden, inden der træffes afgørelse efter § 105 i denne lov og § 15, stk. 1, i lov om voksenansvar for anbragte børn og unge, når afgørelsen vedrører den pågældende forælder. Stk. 2 finder tilsvarende anvendelse for plejeforældre, inden der træffes afgørelse efter § 42, stk. 4.


Dette afsnit fastsætter kravet om kvalificeret flertal (mindst 4 ud af 5 medlemmer) i børne- og ungeudvalget for at træffe afgørelser i sager med særlig betydning for barnets eller den unges retssikkerhed, herunder anbringelse uden for hjemmet, anbringelse på sikrede institutioner og ændring af anbringelsessted mod forældrenes vilje, mens almindelig flertalsbeslutning gælder for flytning eller hjemtagning fra privat familiepleje.

 Stk. 4. Mindst 4 ud af børne- og ungeudvalgets 5 medlemmer skal stemme for vedtagelse af en afgørelse efter §§ 23, 40, 47, 49 og 50, § 61, stk. 1, § 62, stk. 1, § 63, stk. 1 og 2, § 67, § 98, stk. 4, § 105 og § 143, stk. 4, i denne lov og efter § 11, stk. 1 og 2, og § 15, stk. 1, i lov om voksenansvar for anbragte børn og unge. Afgørelser efter § 42, stk. 4, træffes ved almindelig stemmeflerhed.


Dette afsnit er en del af kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og præciserer procedurerne for børne- og ungeudvalgets afgørelser, herunder kravet om dokumentation af en eventuel uenighed mellem udvalgets medlemmer og dommerens afvigende opfattelse.

 Stk. 5. Er dommeren ikke enig i børne- og ungeudvalgets afgørelse, skal dette tilføres udvalgets protokol, og meddelelsen om udvalgets afgørelse skal indeholde oplysning om dommerens afvigende opfattelse.


Dette afsnit indgår i kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og præciserer kommunalbestyrelsens pligt til at underrette Ankestyrelsen, når børne- og ungeudvalget ikke følger dets indstilling vedrørende anbringelse uden samtykke eller opretholdelse af anbringelse, og der ikke er enstemmighed i udvalget.

 Stk. 6. Kommunalbestyrelsen skal underrette Ankestyrelsen, hvis børne- og ungeudvalget ikke træffer afgørelse i overensstemmelse med kommunalbestyrelsens indstilling om anbringelse uden samtykke efter § 47 eller om opretholdelse af en anbringelse efter § 67 og der ved afgørelsen ikke er enstemmighed i børne- og ungeudvalget. Er barnet eller den unge allerede anbragt, opretholdes anbringelsen under Ankestyrelsens behandling af sagen.


Afgørelser truffet af børne- og ungeudvalget efter bestemte paragraffer, herunder anbringelse uden for hjemmet, skal træffes i møde, og der skal gives mulighed for at udtale sig, inden afgørelsen træffes.

 Stk. 7. Børne- og ungeudvalgets afgørelser skal meddeles skriftligt.


Dette afsnit omhandler foreløbige afgørelser i akutsager, hvor formanden eller næstformanden for børne- og ungeudvalget kan træffe afgørelse uden forudgående behandling i udvalget, når det er nødvendigt af hensyn til barnets eller den unges øjeblikkelige behov. Afgørelserne vedrører bl.a. anbringelse uden for hjemmet, ændring af anbringelsessted, lægelig undersøgelse eller behandling og afbrydelse af forbindelse mellem barn og forældre.

 § 143. Formanden eller i dennes fravær næstformanden for børne- og ungeudvalget kan træffe foreløbige afgørelser efter §§ 23 og 40, § 42, stk. 4, § 47, § 61, stk. 1, § 62, stk. 1 og 3, § 63, stk. 1 og 2, § 67, § 98, stk. 4, og § 105 i denne lov og efter § 11, stk. 1 og 2, og § 15, stk. 1, i lov om voksenansvar for anbragte børn og unge, som af hensyn til barnets eller den unges øjeblikkelige behov ikke kan afvente, at sagen behandles i børne- og ungeudvalget.


Dette afsnit omhandler foreløbige afgørelser i akutsager vedrørende børn og unge, der er underlagt straksreaktion eller forbedringsforløb efter lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet, og som ikke kan vente med afgørelse, indtil sagen behandles af Ungdomskriminalitetsnævnet.

 Stk. 2. Formanden eller i dennes fravær næstformanden for børne- og ungeudvalget kan i sager om et barn eller en ung, der er pålagt en straksreaktion, jf. § 12 i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet, eller er i et forbedringsforløb, jf. §§ 13 og 14 i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet, træffe foreløbige afgørelser efter § 40, § 42, stk. 4, og §§ 67 eller 105 i denne lov, efter § 11, stk. 2, og § 15 i lov om voksenansvar for anbragte børn og unge og efter § 14, stk. 2-4, § 15, stk. 1, § 16, stk. 1, § 17, stk. 1, § 18, stk. 1 og 2, § 24, stk. 1, og § 32, stk. 1 og 2, i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet, som af hensyn til barnets eller den unges øjeblikkelige behov ikke kan afvente sagens behandling i Ungdomskriminalitetsnævnet.


Dette afsnit indgår i kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og præciserer procedurerne for skriftlig underretning og adgang til gratis advokatbistand, når der træffes en foreløbig afgørelse af formanden eller næstformanden for børne- og ungeudvalget.

 Stk. 3. Forældremyndighedsindehaveren og eventuelle andre parter, jf. § 140, skal inden 24 timer efter iværksættelsen af en foreløbig afgørelse have skriftlig meddelelse om afgørelsen. Meddelelsen skal tillige indeholde oplysning om retten til vederlagsfri advokatbistand.


Dette afsnit er en del af kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og specifikt paragraf 143 om foreløbige afgørelser truffet af formanden eller næstformanden for børne- og ungeudvalget i akutte sager, hvor der ikke kan ventes med afgørelsen til sagen behandles i udvalget.

 Stk. 4. En foreløbig afgørelse efter stk. 1 og 2 skal snarest muligt og senest inden 7 dage efter iværksættelsen af afgørelsen forelægges børne- og ungeudvalget til godkendelse, uanset om foranstaltningen er ophørt.


Dette afsnit omhandler gyldighedsperioden for foreløbige afgørelser truffet af formanden eller næstformanden for børne- og ungeudvalget i akutsager, herunder undersøgelser af børn og unge i fare eller sager om privat familiepleje.

 Stk. 5. En afgørelse, der er godkendt efter stk. 4, har gyldighed i 1 måned. En afgørelse efter § 23 i denne lov eller efter § 32 i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet har gyldighed, indtil undersøgelsen er afsluttet, dog højst 2 måneder regnet fra den foreløbige afgørelse efter stk. 1 eller 2. En afgørelse efter § 42, stk. 4, har gyldighed, indtil der træffes en ny afgørelse om flytning eller hjemtagelse.


Dette afsnit omhandler foreløbige afgørelser truffet af formanden for børne- og ungeudvalget eller direktøren for Ankestyrelsen i akutte sager om børn og unges anbringelse, behandling eller samvær, hvor der ikke kan ventes med afgørelsen til sagen behandles i udvalget.

 Stk. 6. Direktøren for Ankestyrelsen har samme beføjelser som formanden for børne- og ungeudvalget, jf. stk. 1-3, og kan pålægge kommunalbestyrelsen at gennemføre afgørelsen. Den foreløbige afgørelse har gyldighed i 1 måned, jf. dog de frister, der er nævnt i stk. 5, 2. og 3. pkt. Direktøren kan undtagelsesvis bestemme, at den foreløbige afgørelse skal godkendes af Ankestyrelsen inden for den frist, der er nævnt i stk. 4.


Dette afsnit er en del af kapitel 17 (Sagsbehandling og klage) i barnets lov og vedrører procedurer for foreløbige afgørelser truffet af formanden for børne- og ungeudvalget eller direktøren for Ankestyrelsen i akutte sager, herunder sager om børn og unge, der er omfattet af lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet. Det beskriver, hvad der sker, hvis børne- og ungeudvalget eller Ungdomskriminalitetsnævnet ikke inden for en måned træffer afgørelse i overensstemmelse med en foreløbig afgørelse, herunder Ankestyrelsens beføjelser til at suspenderer virkningen af afgørelsen og træffe endelig afgørelse.

 Stk. 7. Træffer børne- og ungeudvalget eller, når et barn eller en ung er pålagt en straksreaktion, jf. § 12 i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet, eller er i et forbedringsforløb efter §§ 13 og 14 i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet, Ungdomskriminalitetsnævnet ikke inden 1 måned afgørelse i overensstemmelse med direktørens foreløbige afgørelse, jf. stk. 6, skal børne- og ungeudvalget eller Ungdomskriminalitetsnævnet umiddelbart orientere Ankestyrelsen herom. Børne- og ungeudvalgets eller Ungdomskriminalitetsnævnets afgørelse har ikke virkning, før direktøren snarest muligt og senest 10 dage efter afgørelsen har taget stilling til, om afgørelsen skal have virkning. Træffer direktøren afgørelse om, at børne- og ungeudvalgets eller Ungdomskriminalitetsnævnets afgørelse ikke skal have virkning, træffer Ankestyrelsen afgørelse efter § 151, stk. 3, senest 8 uger efter børne- og ungeudvalgets eller Ungdomskriminalitetsnævnets afgørelse. Ankestyrelsens afgørelse efter 3. pkt. træffes dog efter §§ 40 og 100 i denne lov og efter § 14, stk. 2-4, og § 32, stk. 1, i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet, når sagen vedrører et barn eller en ung, der er pålagt en straksreaktion, jf. § 12 i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet, eller er i et forbedringsforløb, jf. §§ 13 og 14 i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet.


Dette afsnit er en del af kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og specifikt underafsnittet om foreløbige afgørelser truffet af formanden for børne- og ungeudvalget eller direktøren for Ankestyrelsen. Det vedrører procedurer for hurtige afgørelser i akutte sager om børn og unge, herunder sager, hvor den pågældende er underlagt en straksreaktion eller er i et forbedringsforløb efter lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet.

 Stk. 8. Formanden eller i dennes fravær næstformanden for børne- og ungeudvalget, jf. stk. 1 og 2, eller direktøren for Ankestyrelsen, jf. stk. 6, skal straks orientere Ungdomskriminalitetsnævnet om en foreløbig afgørelse efter stk. 1 og 2, der vedrører et barn eller en ung, der er pålagt en straksreaktion, jf. § 12 i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet, eller er i et forbedringsforløb, jf. §§ 13 og 14 i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet.


Dette afsnit omhandler klager over kommunalbestyrelsens afgørelser i forhold til børn og unge og indgår i kapitel 17, som behandler sagsbehandling og klage. Det fastlægger, hvilke afgørelser der kan ankes til Ankestyrelsen, og hvem der har klageret.

 § 144. Kommunalbestyrelsens afgørelser efter denne lov kan indbringes for Ankestyrelsen efter reglerne i lov om retssikkerhed og administration på det sociale område, medmindre andet er fastsat i denne lov eller i lov om retssikkerhed og administration på det sociale område. Klageberettiget er som udgangspunkt forældremyndighedsindehaveren og den personkreds, der fremgår af §§ 145-148, for så vidt angår de anførte afgørelser. Klageberettiget er endvidere kommende forældre, for så vidt angår afgørelser efter § 24, § 32, stk. 5, § 46, stk. 4, og § 49, netværksplejefamilier, for så vidt angår afgørelser efter § 59, stk. 3, og plejeforældre, for så vidt angår afgørelser efter § 42, stk. 4.


Dette afsnit omhandler klagerettigheder for børn og unge over afgørelser truffet i forbindelse med indsats, anbringelse og støtte efter barnets lov, og specificerer, hvilke typer afgørelser barnet eller den unge med ret til at indbringe for Ankestyrelsen.

 § 145. Følgende afgørelser kan af barnet eller den unge, der er fyldt 10 år, indbringes for Ankestyrelsen efter reglerne i lov om retssikkerhed og administration på det sociale område:
1) Indsatser efter § 32, stk. 1.
2) Børne- og ungepålæg efter § 39.
3) Anbringelse uden for hjemmet efter § 46.
4) Valg af anbringelsessted efter § 52, stk. 1.
5) Behandling, uddannelse og ændring af anbringelsessted m.v. efter § 97, stk. 2.
6) Hjemgivelse og hjemgivelsesperiode efter § 100, stk. 1.
7) Samvær og kontakt efter § 104, stk. 2-4.
8) Ungestøtte efter §§ 114 og 116 eller opretholdt anbringelse efter § 120, der træffes i medfør af § 111 eller § 112, stk. 3, inden den unge fylder 18 år.


Dette afsnit er en del af kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage i forbindelse med afgørelser truffet efter barnets lov. Konkret indgår stk. 2 i § 145, der specificerer, hvilke afgørelser barnet eller den unge kan klage over til Ankestyrelsen, og udvider klageretten til også at omfatte den forælder, der ikke har del i forældremyndigheden, i sager vedrørende behandling, uddannelse og ændring af anbringelsessted (nr. 5) samt samvær og kontakt (nr. 7).

 Stk. 2. I det omfang afgørelsen efter stk. 1, nr. 5 og 7, angår den af forældrene, der ikke har del i forældremyndigheden, kan afgørelsen af denne indbringes for Ankestyrelsen.


Dette afsnit indgår i kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og præciserer, at børn og unge har ret til at klage afgørelser om bisidder efter § 6 til Ankestyrelsen.

 Stk. 3. Afgørelser i sager om bisidder til børn og unge efter § 6 kan af barnet eller den unge indbringes for Ankestyrelsen efter reglerne i lov om retssikkerhed og administration på det sociale område.


Dette afsnit omhandler klageadgang for børn og unge over afgørelser truffet af kommunalbestyrelsen, herunder retten til at indbringe bestemte beslutninger for Ankestyrelsen, og indgår i kapitel 17, som behandler sagsbehandling og klage i forbindelse med støtte og anbringelse efter barnets lov.

 Stk. 4. Beslutninger efter § 48, stk. 2, 2. pkt., kan af barnet eller den unge, der er fyldt 10 år, indbringes for Ankestyrelsen efter reglerne i lov om retssikkerhed og administration på det sociale område.


Dette afsnit omhandler klageadgang over afgørelser truffet af børne- og ungeudvalget, herunder tidsfrister for indgivelse af klage til Ankestyrelsen og undtagelser vedrørende sager om anbringelse uden for hjemmet.

 § 146. Afgørelser truffet af børne- og ungeudvalget, jf. § 142, kan indbringes for Ankestyrelsen, inden 4 uger efter at klageren har fået meddelelse om afgørelsen. En klage over en afgørelse efter § 143, stk. 4, kan dog ikke behandles af Ankestyrelsen, så længe der verserer en sag om anbringelse efter § 47 for børne- og ungeudvalget.


Dette afsnit omhandler klageadgang over afgørelser truffet af børne- og ungeudvalget og præciserer, hvilke parter der har ret til at indbringe sådanne afgørelser for Ankestyrelsen, herunder forældremyndighedsindehavere, børn og unge over 10 år, ikke-medvirkende forældre i visse sager samt plejeforældre.

 Stk. 2. Børne- og ungeudvalgets afgørelser kan indbringes for Ankestyrelsen af forældremyndighedsindehaveren og barnet eller den unge, der er fyldt 10 år. Afgørelser efter § 105 i denne lov og efter § 15, stk. 1, i lov om voksenansvar for anbragte børn og unge, der angår den af forældrene, der ikke har del i forældremyndigheden, kan tillige af denne indbringes for Ankestyrelsen. Endvidere kan plejeforældrene indbringe afgørelser efter § 42, stk. 4, for Ankestyrelsen.


Dette afsnit omhandler klageadgang til Ankestyrelsen over afgørelser truffet af børne- og ungeudvalget og indeholder regler for, hvornår en afgørelse kan iværksættes, selv om der er indbragt klage.

 Stk. 3. Indbringelse af en afgørelse for Ankestyrelsen hindrer ikke iværksættelse af afgørelsen. Dog kan Ankestyrelsens direktør under ganske særlige omstændigheder bestemme, at en afgørelse ikke må iværksættes, før Ankestyrelsen har truffet afgørelse i sagen.


Dette afsnit indgår i kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og præciserer, at reglerne om advokatbistand, aktindsigt og høring fra §§ 140, 141 og § 142, stk. 2 og 3, også finder tilsvarende anvendelse, når Ankestyrelsen af egen drift tager en sag op efter § 151, og det ikke kan udelukkes, at sagen resulterer i en afgørelse efter § 151, stk. 3.

 Stk. 4. Ved behandlingen i Ankestyrelsen finder §§ 140 og 141 og § 142, stk. 2 og 3, tilsvarende anvendelse. Dette gælder også, når Ankestyrelsen af egen drift tager en sag om støtte til børn og unge op, jf. § 151, og Ankestyrelsen i den forbindelse vurderer, at det ikke kan udelukkes, at behandlingen af sagen kan resultere i, at Ankestyrelsen træffer afgørelse efter § 151, stk. 3.


Dette afsnit indgår i kapitel 17 "Sagsbehandling og klage" og præciserer retten til dækning af transportudgifter for forældre og børn på 10 år og derover, når de deltager i møder i Ankestyrelsen i forbindelse med klage over afgørelser truffet af børne- og ungeudvalget.

 Stk. 5. I forbindelse med behandlingen af en sag i Ankestyrelsen har forældremyndighedsindehaveren og barnet eller den unge, der er fyldt 10 år, ret til at få dækket udgifter til transport til møder i Ankestyrelsen.


Dette afsnit omhandler muligheden for at anke Ankestyrelsens afgørelser til retten, når det gælder sager om børns og unges rettigheder og støtte efter loven, herunder afgørelser truffet af børne- og ungeudvalget eller af Ankestyrelsen af egen drift.

 § 147. Ankestyrelsens afgørelser efter § 146 og § 151, stk. 3, kan ved henvendelse til Ankestyrelsen, inden 4 uger efter at klageren har fået meddelelse om afgørelsen, kræves forelagt for retten.


Dette afsnit indgår i kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og præciserer reglerne for domstolsprøvelse af Ankestyrelsens afgørelser, herunder betingelserne for, at en sag kan genoptages for retten efter en dom.

 Stk. 2. Er Ankestyrelsens afgørelse stadfæstet ved dom, kan fornyet prøvelse for retten kun kræves, hvis sagen på ny har været forelagt Ankestyrelsen til afgørelse.


Dette afsnit indgår i kapitel 17 om sagsbehandling og klage og præciserer sammensætningen af byretten, når der foretages domstolsprøvelse af afgørelser truffet af Ankestyrelsen i sager om børns og unges rettigheder og anbringelse.

 § 148. Byretten tiltrædes i sager, jf. § 147, stk. 1, under hovedforhandlingen af et retsmedlem, der er sagkyndig i børneforsorg, og et retsmedlem, der er sagkyndig i børne- eller ungdomspsykiatri eller i psykologi.


Dette afsnit omhandler behandlingen af sager ved domstolene i forbindelse med prøvelse af afgørelser truffet af Ankestyrelsen efter barnets lov, herunder regler for retsmæssig prøvelse af frihedsberøvelser.

 Stk. 2. Sagerne behandles efter retsplejelovens regler om borgerlige sager, herunder kapitel 43 a om prøvelse af administrativt bestemt frihedsberøvelse med de ændringer, der er angivet i dette kapitel.


Dette afsnit indgår i kapitel 17 "Sagsbehandling og klage" og præciserer, hvem der anses for parter i sager, når en afgørelse fra Ankestyrelsen kræves forelagt for retten, herunder retten for børn og unge over 10 år til at deltage som parter i retslige forhandlinger.

 Stk. 3. Som parter anses forældremyndighedsindehaveren og barnet eller den unge, der er fyldt 10 år, uanset om den pågældende har krævet afgørelsen forelagt for retten.


Dette afsnit er en del af kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og specifikt § 148, stk. 4, der vedrører retsmøder i sager om anbringelse af børn og unge, hvor domstolen kan beslutte lukkede døre af hensyn til barnets bedste.

 Stk. 4. Retten kan bestemme, at retsmøderne skal foregå for lukkede døre.


Dette afsnit er en del af kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage i forbindelse med beslutninger om børns og unges hjælp og støtte. Afsnittet indgår i reglerne om domstolsprøvelse af afgørelser truffet af Ankestyrelsen og beskytter identiteten af parterne i sagen under offentliggørelse af retsforhandlinger eller domme.

 Stk. 5. Ved offentlig gengivelse af forhandlingerne i retten eller af dommen må der ikke uden rettens tilladelse ske offentliggørelse af navn, stilling eller bopæl for nogen af de under sagen nævnte personer eller på anden måde offentliggørelse af de pågældendes identitet. Overtrædelse af forbuddet straffes med bøde.


Dette afsnit er en del af kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og specifikt § 148, der vedrører domstolsprøvelse af afgørelser fra Ankestyrelsen. Afsnittet fastlægger regler for behandlingen i byretten, herunder anonymitet ved afgivelse af dissens.

 Stk. 6. Ved afgivelse af dissens angives dommernes navne ikke.


Dette afsnit indgår i kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og præciserer reglerne for anke af byrettens afgørelse i sager vedrørende børns og unges rettigheder og anbringelse, herunder at anke kun kan tillades under særlige omstændigheder.

 § 149. Byrettens afgørelse kan ikke indbringes for landsretten. Procesbevillingsnævnet kan dog give tilladelse til anke, hvis sagen er af principiel karakter eller særlige grunde i øvrigt taler derfor. Ansøgning om tilladelse skal indgives til nævnet inden 4 uger efter dommens afsigelse. Nævnet kan dog undtagelsesvis meddele tilladelse, hvis ansøgning indgives senere, men inden 1 år efter afsigelsen.


Dette afsnit indgår i kapitel 2, der omhandler barnets og den unges rettigheder samt principper og kommunalbestyrelsens forpligtelser, og præciserer kommunens ansvar for at skabe sammenhæng mellem det generelle forebyggende arbejde og den målrettede indsats over for børn og unge med særlige behov.

 § 14. Kommunalbestyrelsen skal tilrettelægge en indsats, der sikrer sammenhæng mellem kommunens generelle og forebyggende arbejde og den målrettede indsats for børn og unge med behov for særlig støtte efter denne lov.


Dette afsnit indgår i kapitel 2, afsnittet om principper og kommunalbestyrelsens pligter, og præciserer kommunalbestyrelsens ansvar for at sikre, at alle tilbud og opgaver for børn, unge og deres familier udføres i samarbejde med forældrene og fremmer barnets udvikling, trivsel og selvstændighed – både i det generelle forebyggende arbejde og i den målrettede indsats.

 Stk. 2. Kommunalbestyrelsen skal sørge for, at de opgaver og tilbud, der omfatter børn, unge og deres familier, udføres i samarbejde med forældrene og på en sådan måde, at de fremmer børns og unges udvikling, trivsel og selvstændighed. Dette gælder både ved udførelsen af det generelle og forebyggende arbejde og ved den målrettede indsats for børn og unge med nedsat fysisk eller psykisk funktionsevne eller med et andet behov for særlig støtte.


Dette afsnit indgår i kapitel 2, afsnittet om sammenhængende indsats, børnepolitik og beredskaber, og præciserer kommunalbestyrelsens pligt til at sikre sammenhæng mellem indsatsen efter barnets lov og indsatsen efter anden lovgivning for børn og unge med særlige behov.

 Stk. 3. Kommunalbestyrelsen skal sørge for, at den indsats, der iværksættes efter denne lov for børn og unge med nedsat fysisk eller psykisk funktionsevne eller med et andet særligt behov for støtte, sættes i sammenhæng med den indsats, der iværksættes for de samme børn og unge efter anden lovgivning.


Dette afsnit indgår i kapitel 2, som omhandler barnets og den unges rettigheder samt kommunalbestyrelsens forpligtelser, og præciserer kommunens ansvar for at sikre børn og unges adgang til myndigheder via en brugervenlig hjemmeside.

 Stk. 4. Kommunalbestyrelsen skal sikre, at der på kommunens hjemmeside er en synlig og let tilgængelig indgang til de kommunale myndigheder, som er specifikt målrettet børn og unge.


Dette afsnit indgår i kapitel 17 "Sagsbehandling og klage" og præciserer reglerne for udpegning, kvalifikationer og betingelser for de sagkyndige, der inddrages i domstolsbehandlingen af sager om anbringelse og andre afgørelser efter barnets lov, herunder deres udpegningsproces, antal, honorar og personlige forudsætninger.

 § 150. De sagkyndige, der er nævnt i § 148, beskikkes af Domstolsstyrelsen efter forhandling med social- og boligministeren. Domstolsstyrelsen fastsætter deres antal og træffer bestemmelse om vederlag og rejsegodtgørelse. De beskikkede skal være myndige, må ikke være under værgemål efter værgemålslovens § 5 eller under samværgemål efter værgemålslovens § 7 og skal være uberygtede og vederhæftige.


Kapitel 17, § 150, stk. 2 – om beskikkelse og afgang for sagkyndige i børne- og ungdomssager ved domstolene.

 Stk. 2. Beskikkelse gælder for 4 år. En sagkyndig afgår ved udgangen af den måned, i hvilken den pågældende fylder 70 år.


Dette afsnit omhandler beskikkelse af sagkyndige til at deltage i retssager om børne- og ungesager, herunder alder og fritagelsesgrunde for at afvise beskikkelse.

 Stk. 3. Ingen, der opfylder betingelserne i stk. 1, kan afslå at modtage beskikkelse, medmindre den pågældende er over 65 år eller har anden rimelig fritagelsesgrund.


Dette afsnit indgår i kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage i forbindelse med afgørelser om børns og unges anbringelse og støtte. Konkret er afsnittet en del af § 150, der vedrører beskikkelse af sagkyndige til at deltage i domstolsbehandlingen af sager om anbringelse uden for hjemmet. Afsnittet præciserer, hvordan de sagkyndige udvælges til den enkelte sag, og hvilke personer der ikke kan udtages som sagkyndige.

 Stk. 4. Udtagelsen for den enkelte sag blandt de beskikkede sagkyndige foretages af retsformanden. Ingen kan udtages, som efter §§ 60 og 61 i retsplejeloven ville være udelukket fra at handle som dommer i sagen.


Dette afsnit indgår i kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og beskriver Ankestyrelsens beføjelser til at tage sager op af egen drift, når der er mistanke om, at en kommunalbestyrelse ikke har handlet i overensstemmelse med barnets eller den unges bedste.

 § 151. Ankestyrelsen kan af egen drift tage sager om støtte efter denne lov til børn og unge op, når det må antages, at en kommunalbestyrelse i en konkret sag ikke har foretaget de fornødne sagsbehandlingsskridt eller ikke har truffet de fornødne afgørelser i overensstemmelse med barnets eller den unges bedste, jf. dog stk. 5 og 6. Ankestyrelsen kan pålægge kommunalbestyrelsen at foretage de fornødne sagsbehandlingsskridt eller at træffe de fornødne afgørelser efter kapitel 3-7 og 9-12.


Dette afsnit indgår i kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og præciserer Ankestyrelsens beføjelser til at træffe foreløbige afgørelser, når kommunalbestyrelsen ikke iværksætter nødvendige indsatser for børn og unge.

 Stk. 2. Ankestyrelsen kan træffe foreløbige afgørelser om indsatser efter § 32, § 35, stk. 4 og 5, og § 46, hvis der er behov herfor og kommunalbestyrelsen undlader at iværksætte disse i fornødent omfang.


Dette afsnit indgår i kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og præciserer Ankestyrelsens beføjelser til at træffe afgørelser i sager vedrørende børn og unge, herunder anbringelse uden for hjemmet, anbringelse på sikrede institutioner, samt indgribende foranstaltninger som afbrydelse af samvær.

 Stk. 3. Ankestyrelsen kan træffe afgørelse efter §§ 23, 40, 47, 61-63, 67, 104 og 105.


Dette afsnit er en del af kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og præciserer Ankestyrelsens beføjelser til at pålægge kommunalbestyrelsen at gennemføre afgørelser, når det er nødvendigt for barnets eller den unges bedste.

 Stk. 4. Ankestyrelsen kan pålægge kommunalbestyrelsen at gennemføre en afgørelse efter stk. 1-3 og kan bestemme, at afgørelsen skal gennemføres inden for en nærmere angivet tidsfrist, når det må anses for nødvendigt af hensyn til barnets eller den unges bedste.


Dette afsnit indgår i kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og præciserer Ankestyrelsens beføjelser i forhold til sager om børn og unge, der er omfattet af lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet, herunder at Ankestyrelsen ikke kan træffe afgørelse i sager, hvor barnet eller den unge er underlagt en straksreaktion eller er i et forbedringsforløb, men kan pålægge kommunalbestyrelsen at forelægge sagen for Ungdomskriminalitetsnævnet.

 Stk. 5. Ankestyrelsen kan ikke træffe afgørelse efter stk. 1 og 3 i sager om et barn eller en ung, der er pålagt en straksreaktion, jf. § 12 i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet, eller er i et forbedringsforløb, jf. §§ 13 og 14 i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet. I sager omfattet af 1. pkt. kan Ankestyrelsen træffe afgørelse om at pålægge kommunalbestyrelsen at forelægge sagen for Ungdomskriminalitetsnævnet. Ankestyrelsen skal orientere Ungdomskriminalitetsnævnet om afgørelser efter 2. pkt.


Dette afsnit er en del af kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og præciserer Ankestyrelsens beføjelser i forhold til foreløbige afgørelser vedrørende anbringelse af børn og unge, herunder undtagelser vedrørende unge i forbedringsforløb efter lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet.

 Stk. 6. Ankestyrelsen kan ikke træffe en foreløbig afgørelse efter §§ 46 eller 47 i denne lov, når afgørelsen vedrører et barn eller en ung i et forbedringsforløb efter §§ 13 og 14 i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet. Ankestyrelsen skal orientere Ungdomskriminalitetsnævnet om tilfælde omfattet af 1. pkt. og om afgørelser efter stk. 2, når afgørelsen vedrører et barn eller en ung, der er i et forbedringsforløb, jf. §§ 13 og 14 i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet.


Dette afsnit indgår i kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og specifikt i underafsnittet "Ankestyrelsens beføjelser, uden at der er indgivet klage". Afsnittet beskriver, hvordan borgere, fagpersoner eller andre kan underrette Ankestyrelsen, hvis de mener, at kommunalbestyrelsen ikke har handlet i overensstemmelse med loven eller barnets/unges bedste, og at Ankestyrelsen derefter vurderer, om der er grundlag for at tage sagen op af egen drift.

 § 152. Borgere, fagpersoner eller andre, der har grund til at antage, at kommunalbestyrelsen ikke har foretaget eller truffet de i loven foreskrevne fornødne sagsbehandlingsskridt eller afgørelser i overensstemmelse med barnets eller den unges bedste, kan underrette Ankestyrelsen. Ankestyrelsen vurderer herefter, om der er grundlag for at tage sagen op efter § 151, stk. 1.


Dette afsnit omhandler Ankestyrelsens behandling af anmodninger om vurdering af kommunalbestyrelsens afgørelser vedrørende ændring af anbringelsessted eller hjemgivelse af børn under 10 år, herunder de retsregler, der finder anvendelse, og de mulige afgørelser, Ankestyrelsen kan træffe.

 § 153. Ved Ankestyrelsens behandling af en anmodning efter § 98, stk. 3, eller § 101 i denne lov finder § 68, stk. 1, § 70 og § 72, stk. 7, i lov om retssikkerhed og administration på det sociale område tilsvarende anvendelse. Ankestyrelsen behandler sagen efter § 52 a, stk. 1, i lov om retssikkerhed og administration på det sociale område. Ankestyrelsens afgørelse efter § 98, stk. 3, og § 101 kan gå ud på, at sagen ikke giver Ankestyrelsen anledning til at foretage sig yderligere, eller hjemvisning eller ophævelse af den afgørelse, der er anmodet om en vurdering af.


Dette afsnit indgår i kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og præciserer, at Social- og Boligministeriet kan fastsætte nærmere regler for Ankestyrelsens behandling af sager, herunder tidsfrister, når der er indgivet klage eller anmodning om sagsbehandling efter tidligere paragraf.

 Stk. 2. Social- og boligministeren kan fastsætte nærmere regler om Ankestyrelsens behandling af sager efter stk. 1, herunder tidsfrister for sagsbehandlingen m.v.


Dette afsnit indgår i kapitel 17, som omhandler sagsbehandling og klage, og følger efter regler om advokatbistand, aktindsigt og børne- og ungeudvalgets afgørelser. Det indleder en række bestemmelser om kvalitet og koordination af tilbud, herunder fastsættelse af serviceniveauer, tilsyn og tværgående samarbejde.

 § 154. Kommunalbestyrelsen kan inden for lovens rammer træffe beslutning om at fastsætte generelle vejledende serviceniveauer for den lokale udmøntning af hjælp efter loven.


Dette afsnit i kapitel 18 omhandler regler for behandling af tværnationale sager vedrørende børn, hvor Haagerbørnebeskyttelseskonventionen finder anvendelse, herunder ministerens beføjelser til at fastsætte regler for sagsbehandling og opkrævning af betaling i sådanne sager.

 § 155. Social- og boligministeren kan fastsætte regler om behandling af sager efter denne lov, der er omfattet af Haagerkonventionen af 19. oktober 1996 om kompetence, lovvalg, anerkendelse, fuldbyrdelse og samarbejde vedrørende forældreansvar og foranstaltninger til beskyttelse af børn (Haagerbørnebeskyttelseskonventionen). Ministeren kan endvidere fastsætte regler om kommunernes adgang til at opkræve betaling for indsatser, der er truffet med henvisning til konventionen.


Kapitel 19 omhandler tilsyn med tilbud og betaling for tilsynet, hvor § 156 indleder afsnittet om personrettet tilsyn og beskriver kommunalbestyrelsens ansvar for at føre tilsyn med de konkrete tilbud, som barnet eller den unge modtager, i modsætning til det generelle driftsorienterede tilsyn.

 § 156. Kommunalbestyrelsen i barnets eller den unges handlekommune, jf. § 9 a i lov om retssikkerhed og administration på det sociale område, fører tilsyn med de tilbud, som kommunalbestyrelsen i denne kommune i forhold til det enkelte barn eller den enkelte unge har truffet afgørelse om, jf. § 10, stk. 1. Tilsynet omfatter ikke det generelle driftsorienterede tilsyn, jf. § 157 og lov om socialtilsyn.


Dette afsnit indgår i kapitel 19, som omhandler tilsyn med tilbud, og præciserer kommunalbestyrelsens ansvar for det personrettede tilsyn med børn og unge, der modtager hjælp efter loven, herunder løbende opfølgning på sagerne for at sikre, at hjælpen fortsat er hensigtsmæssig og tilpasset barnets eller den unges behov.

 Stk. 2. Kommunalbestyrelsen i barnets eller den unges handlekommune, jf. § 9 a i lov om retssikkerhed og administration på det sociale område, skal løbende følge de enkelte sager for at sikre sig, at hjælpen fortsat opfylder sit formål. Kommunalbestyrelsen skal herunder være opmærksom på, om der er behov for at yde andre former for hjælp. Opfølgningen skal ske ud fra barnets eller den unges forudsætninger og så vidt muligt i samarbejde med barnet eller den unge og dennes familie.


Dette afsnit indgår i kapitel 19, som omhandler tilsyn med tilbud, og præciserer, at reglerne om personrettet tilsyn også gælder for børn og unge, som Ungdomskriminalitetsnævnet har truffet afgørelse om efter reglerne i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet.

 Stk. 3. Stk. 1 og 2 finder tilsvarende anvendelse for kommunalbestyrelsen i barnets eller den unges handlekommune for børn og unge, som Ungdomskriminalitetsnævnet har truffet afgørelse om, jf. §§ 12-14 i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet.


Dette afsnit indgår i kapitel 19, som omhandler tilsyn med tilbud, og præciserer kommunalbestyrelsens pligt til at underrette den kompetente tilsynsmyndighed, hvis der under personrettet tilsyn i forbindelse med et barns eller unges anbringelse opdages bekymrende forhold i et tilbud, der er underkastet lov om socialtilsyn.

 Stk. 4. Bliver kommunalbestyrelsen i barnets eller den unges handlekommune, jf. § 9 a i lov om retssikkerhed og administration på det sociale område, i forbindelse med tilsynet efter stk. 1 og 3 opmærksom på bekymrende forhold i et tilbud, der er omfattet af lov om socialtilsyn, skal kommunalbestyrelsen underrette den kommunalbestyrelse, som efter § 2 i lov om socialtilsyn har ansvar for det driftsorienterede tilsyn med tilbuddet.


Dette afsnit indgår i kapitel 19 om tilsyn med tilbud og handler om det personrettede tilsyn, som kommunalbestyrelsen skal føre med de tilbud, der er truffet afgørelse om for et barn eller en ung. Det fastsætter krav om mindst to årlige tilsynsbesøg, hvor kommunen skal tale med barnet eller den unge, helst uden tilstedeværelse af ansatte fra anbringelsesstedet, for at sikre, at hjælpen fortsat opfylder sit formål.

 Stk. 5. Tilsynet efter stk. 1 skal omfatte mindst to årlige tilsynsbesøg på anbringelsesstedet, hvor kommunen taler med barnet eller den unge. Samtalen skal så vidt muligt finde sted uden tilstedeværelse af ansatte fra anbringelsesstedet.


Dette afsnit indgår i kapitel 19, som omhandler tilsyn med tilbud, og præciserer kravene til det personrettede tilsyn med børn og unge, der er anbragt uden for hjemmet. Afsnittet sikrer, at tilsynssamtaler foregår med deltagelse af to børne- og ungerådgivere for at understøtte kontinuitet og stabilitet for det anbragte barn eller den unge, jf. tidligere regler om beskyttelse af barnets bedste.

 Stk. 6. Kommunalbestyrelsen skal sikre kontinuitet og stabilitet, jf. § 21, stk. 5, for det anbragte barn eller den anbragte unge i samtaler efter stk. 5, ved at disse samtaler med barnet eller den unge som udgangspunkt afholdes med deltagelse af to børne- og ungerådgivere.


Dette afsnit omhandler kommunalbestyrelsens ansvar for det generelle driftsorienterede tilsyn med både egne og private tilbud, som yder hjælp og støtte til børn og unge, herunder tilsyn med personale, bygninger og økonomi, som en del af det overordnede tilsyns- og kvalitetssikringssystem i forhold til børne- og ungeområdet.

 § 157. Kommunalbestyrelsen fører generelt driftsorienteret tilsyn med egne tilbud efter § 83 og § 84, stk. 1, og med private tilbud efter § 83 og § 84, stk. 1. Det driftsorienterede tilsyn omfatter tilsyn med tilbuddenes personale, bygninger og økonomi.


Dette afsnit indgår i kapitel 19, som omhandler tilsyn med tilbud efter barnets lov, og præciserer undtagelser fra kommunalbestyrelsens ansvar for det driftsorienterede tilsyn med private og kommunale tilbud.

 Stk. 2. Tilsynet efter stk. 1 omfatter dog ikke tilbud, hvor en anden kommunalbestyrelse eller et regionsråd har indgået aftale om anvendelse af samtlige pladser i tilbuddet og om tilsyn.


Kapitel 19, § 157 omhandler det generelle driftsorienterede tilsyn med tilbud efter barnets lov, hvor kommunalbestyrelsen har ansvaret, men kan delegere denne kompetence til socialtilsynet.

 Stk. 3. Kommunalbestyrelsen kan delegere sin kompetence efter stk. 1 til socialtilsynet, jf. § 3, stk. 1, nr. 2, i lov om socialtilsyn.


Dette afsnit omhandler det regionale tilsyn med tilbud for børn og unge, hvor regionsrådet har ansvar for at føre tilsyn med de tilbud, som drives på regionsplan, herunder særlige dag- og klubtilbud samt børne- og ungehjem, jf. tidligere regler i loven om opgaver og pligter for regioner.

 § 158. Regionsrådet fører tilsyn med regionalt drevne tilbud efter § 83 og § 84, stk. 1, jf. § 13.


Dette afsnit omhandler det driftsorienterede tilsyn med tilbud efter barnets lov, hvor kommunalbestyrelsen har ansvaret for tilsynet med egne og private tilbud, medmindre der er indgået en aftale om, at en anden kommune eller regionsråd varetager tilsynet.

 Stk. 2. Tilsynet efter stk. 1 omfatter dog ikke tilbud, hvor en kommune eller et regionsråd har indgået en generel aftale om anvendelse af samtlige pladser i tilbuddet og om tilsyn.


Dette afsnit omhandler regionsrådets tilsyn med regionalt drevne tilbud efter barnets lov og muligheden for at delegere denne kompetence til socialtilsynet.

 Stk. 3. Regionsrådet kan delegere sin kompetence efter stk. 1 til socialtilsynet, jf. § 2 i lov om socialtilsyn.


Kapitel 19 omhandler tilsyn med tilbud og betaling for tilsynet, hvor §§ 157 og 158 beskriver det generelle driftsorienterede tilsyn, som kommunalbestyrelsen og regionsrådet har ansvar for. § 159 fastsætter, at der skal opkræves en takst for dette tilsyn, som de dækkede tilbud skal betale.

 § 159. Kommunalbestyrelsen og regionsrådet fastsætter en takst for det generelle driftsorienterede tilsyn, jf. §§ 157 og 158, som betales af de tilbud, der er omfattet af tilsynet.


Dette afsnit indgår i kapitel 19, som omhandler tilsyn med tilbud og betaling for tilsynet, og præciserer beregningsgrundlaget for taksten til det generelle driftsorienterede tilsyn med tilbud efter barnets lov.

 Stk. 2. Taksten efter stk. 1 skal beregnes med udgangspunkt i de gennemsnitlige omkostninger ved gennemførelsen af tilsynet i tilbuddet eller typen af tilbud.


Dette afsnit indgår i kapitel 2 om kommunalbestyrelsens pligter og principper og beskriver kravet om, at kommunen skal udarbejde, vedtage og offentliggøre en skriftlig børnepolitik, der sikrer sammenhæng mellem forebyggende og målrettet indsats for børn og unge med særlige behov.

 § 15. Kommunalbestyrelsen skal udarbejde en sammenhængende børnepolitik, der har til formål at sikre sammenhængen mellem det generelle og forebyggende arbejde og den målrettede indsats for børn og unge med behov for særlig støtte. Den sammenhængende børnepolitik skal udformes skriftligt, vedtages af kommunalbestyrelsen og offentliggøres.


Dette afsnit indgår i kapitel 2, som omhandler barnets og den unges rettigheder samt principper og kommunalbestyrelsens forpligtelser, og præciserer kommunalbestyrelsens pligt til at udarbejde og vedligeholde et skriftligt beredskab for forebyggelse, tidlig opsporing og behandling af sager om overgreb mod børn og unge.

 Stk. 2. Kommunalbestyrelsen skal udarbejde et beredskab til forebyggelse og tidlig opsporing af overgreb mod børn og unge og til behandling af sager om sådanne overgreb. Beredskabet skal udformes skriftligt, vedtages af kommunalbestyrelsen og offentliggøres. Kommunalbestyrelsen skal revidere beredskabet løbende efter behov, dog som minimum hvert fjerde år.


Dette afsnit indgår i kapitel 2, som omhandler barnets og den unges rettigheder samt principper og kommunalbestyrelsens forpligtelser, og præciserer kommunalbestyrelsens pligt til at udarbejde og vedligeholde et skriftligt beredskab mod negativ social kontrol, æresrelaterede konflikter og ekstremisme blandt børn, unge og deres familier.

 Stk. 3. Kommunalbestyrelsen skal udarbejde et beredskab til forebyggelse, opsporing og håndtering af negativ social kontrol, æresrelaterede konflikter og ekstremisme blandt børn, unge og deres familier. Beredskabet skal udformes skriftligt, vedtages af kommunalbestyrelsen og offentliggøres. Kommunalbestyrelsen skal revidere beredskabet løbende efter behov, dog som minimum hvert fjerde år.


Dette afsnit indgår i kapitel 20, som omhandler tværgående koordination og rådgivning, og beskriver Social- og Boligstyrelsens rolle i at følge, indsamle og formidle viden om indsatser for børn og unge på det mest specialiserede niveau.

 § 160. Social- og Boligstyrelsen skal følge udviklingen i målgrupper, tilbud og indsatser og indsamle og formidle viden om effekten af indsatserne på det mest specialiserede socialområde for børn og unge og på området for den mest specialiserede specialundervisning, der gives i henhold til lov om folkeskolen eller lov om specialundervisning for voksne.


Dette afsnit indgår i kapitel 20, som omhandler tværgående koordination og rådgivning, og præciserer Social- og Boligstyrelsens rolle i at sikre tilstrækkeligt udbud af specialiserede tilbud til børn og unge gennem udmelding af målgrupper eller indsatser, der kræver øget samordning på tværs af kommuner og regioner.

 § 161. For at sikre det fornødne udbud af højt specialiserede tilbud til børn og unge, som er tilpasset udviklingen i målgruppernes behov, på det mest specialiserede socialområde for børn og unge og på området for den mest specialiserede specialundervisning kan Social- og Boligstyrelsen udmelde målgrupper eller særlige indsatser, hvor der er behov for øget koordination eller planlægning på tværs af kommunerne i en eller flere regioner.


Dette afsnit indgår i kapitel 20, som omhandler tværgående koordination og rådgivning, og præciserer Social- og Boligstyrelsens rolle i forhold til at følge op på kommunernes indsats for særlige målgrupper og indsatser, herunder muligheden for at anmode kommuner om at genoverveje deres organisering af tilbud.

 Stk. 2. Social- og Boligstyrelsen kan på baggrund af afrapporteringer om kommunalbestyrelsernes tilrettelæggelse og organisering af indsatsen i forhold til centralt udmeldte målgrupper og indsatser, jf. stk. 1, anmode kommunalbestyrelserne i en eller flere regioner om at foretage en fornyet behandling af deres tilrettelæggelse og organisering af indsatsen.


Dette afsnit indgår i kapitel 20, som omhandler tværgående koordination og rådgivning, og præciserer Social- og Boligstyrelsens beføjelser til at pålægge kommuner eller regioner at opretholde et tilbud midlertidigt, indtil der træffes endelig afgørelse om et driftspålæg efter §§ 180-185.

 Stk. 3. Social- og Boligstyrelsen kan i forbindelse med en anmodning efter stk. 2 meddele en kommunalbestyrelse eller et regionsråd et midlertidigt pålæg om at opretholde et tilbud, indtil Social- og Boligstyrelsen i medfør af §§ 180-185 har truffet afgørelse om pålæg om det pågældende tilbud eller ophæver det midlertidige pålæg.


Dette afsnit indgår i kapitel 20, som omhandler tværgående koordination og rådgivning, og præciserer, at Social- og Boligstyrelsen skal handle i samråd med Børne- og Undervisningsministeriet, når den udmelder målgrupper eller træffer afgørelser om den mest specialiserede specialundervisning.

 § 162. Social- og Boligstyrelsens udmelding af målgrupper og indsatser efter § 161, stk. 1, og afgørelser på området for den mest specialiserede specialundervisning efter § 161, stk. 3, sker efter forhandling med Børne- og Undervisningsministeriet.


Kapitel 20 omhandler tværgående koordination og rådgivning og beskriver forskellige rådgivningsordninger, herunder den uvildige konsulentordning, som yder gratis rådgivning i sager om børn og unge med nedsat fysisk eller psykisk funktionsniveau og deres familier.

 § 163. En uvildig konsulentordning yder gratis rådgivning og vejledning i sager om hjælp til børn og unge med nedsat fysisk eller psykisk funktionsniveau og deres familier.


Kapitel 20 omhandler tværgående koordination og rådgivning, herunder administrative og digitale løsninger til understøttelse af indsatsen for børn og unge. § 164 placerer sig i dette kapitel og sikrer, at reglerne om Tilbudsportalen fra lov om social service også gælder for relevante tilbud efter barnets lov, herunder særlige tilbud til børn og unge med funktionsnedsættelser.

 § 164. Reglerne i § 14 i lov om social service om Tilbudsportalen finder tilsvarende anvendelse for kommunale, regionale og private tilbud efter denne lov, der er omfattet af § 4 i lov om socialtilsyn, og for kommunale, regionale og private tilbud efter denne lovs §§ 83 og 84.


Kapitel 20 omhandler tværgående koordination og rådgivning, herunder oprettelse og funktion af den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation (VISO), som yder ekspertbistand i komplekse sager om børn og unges hjælp og støtte.

 § 165. Den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation i Social- og Boligstyrelsen bistår kommunalbestyrelser og borgere med gratis vejledende specialrådgivning i de mest specialiserede og komplicerede enkeltsager om hjælp og støtte til børn og unge.


Den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation yder gratis specialrådgivning inden for specialundervisning og specialpædagogisk bistand til kommunalbestyrelser, regioner, skoler, institutioner og borgere som led i sin opgave at støtte de mest specialiserede og komplicerede sager om børn og unge.

 Stk. 2. Tilsvarende yder den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation gratis specialrådgivning til kommunalbestyrelser, regioner, skoler og institutioner m.v. samt borgere om specialundervisning og specialpædagogisk bistand.


Denne paragraf indgår i kapitel 20, som omhandler tværgående koordination og rådgivning, og præciserer den nationale videns- og specialrådgivningsorganisations rolle ved at yde specialiseret, gratis udredning i særligt komplicerede sager, hvor lokal ekspertise ikke er til stede.

 § 166. Den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation yder gratis vejledende udredning til kommunalbestyrelser og borgere i de få mest sjældent forekommende specielle og komplicerede enkeltsager om hjælp og støtte til børn og unge, hvor den fornødne ekspertise ikke kan forventes at være til stede i den enkelte kommune eller i regionens tilbud. Kommunalbestyrelsen træffer afgørelse om henvisning af barnet eller den unge efter 1. pkt.


Denne bestemmelse indgår i kapitel 20, som omhandler tværgående koordination og rådgivning, og præciserer den nationale videns- og specialrådgivningsorganisations (VISO) opgave at yde gratis bistand til kommuner ved udredning af behov for specialundervisning og specialpædagogisk bistand.

 Stk. 2. Den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation yder gratis bistand til kommunalbestyrelsens udredning vedrørende specialundervisning og specialpædagogisk bistand.


Kapitel 20 omhandler tværgående koordination og rådgivning, herunder den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation (VISO), som yder specialiseret støtte til kommuner og borgere. Dette afsnit indgår i en række bestemmelser om rådgivning i komplekse sager, herunder adoption uden forældres samtykke.

 § 167. Den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation yder gratis vejledende rådgivning til kommunalbestyrelser i sager om adoption uden samtykke.


Denne paragraf omhandler den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation, som har ansvar for at træffe afgørelse om sine egne ydelser efter §§ 165 og 166, herunder gratis specialrådgivning og udredning i særligt komplicerede sager om børn og unges hjælp og støtte, og afgørelsen herom kan ikke klages til anden administrativ myndighed.

 § 168. Den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation træffer afgørelse om ydelser efter §§ 165 og 166. Afgørelsen kan ikke indbringes for anden administrativ myndighed.


Kapitel 20 omhandler tværgående koordination og rådgivning, herunder den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation (VISO), som har til opgave at støtte kommuner og borgere med specialiseret viden og rådgivning inden for børne- og ungeområdet samt specialundervisning. § 169 præciserer VISO's rolle i at udvikle og formidle specialiserede rådgivningsydelser og materiale til brug for specialundervisning og specialpædagogisk bistand.

 § 169. Den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation skal tilvejebringe de mest specialiserede rådgivningsydelser, herunder relevant materialeproduktion, til kommunalbestyrelser, borgere, skoler m.fl. til brug for specialundervisning og specialpædagogisk bistand m.v.


Denne bestemmelse indgår i kapitel 20, som omhandler tværgående koordination og rådgivning, og præciserer en af de centrale opgaver for den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation (VISO) i forhold til systematisk videnudvikling og -formidling på det sociale område for børn og unge samt inden for specialundervisning og specialpædagogisk bistand.

 Stk. 2. Den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation skal sikre en systematisk indsamling, udvikling, bearbejdning og formidling af den faglige viden på det sociale område for børn og unge og på området for den mest specialiserede specialundervisning og specialpædagogiske bistand m.v.


Denne bestemmelse indgår i kapitel 20, som omhandler tværgående koordination og rådgivning, og præciserer en af de nationale videns- og specialrådgivningsorganisations opgaver på området for hjælpemidler til børn og unge.

 Stk. 3. Den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation skal sørge for at koordinere og deltage i prøvnings-, forsknings- og informationsvirksomhed på området for hjælpemidler til børn og unge.


Kapitel 2, afsnit om brugerinddragelse og inddragelse af civilsamfundet, der handler om børns, unges og familiers ret til indflydelse på tilbud efter loven.

 § 16. Kommunalbestyrelsen skal sørge for, at børn, unge og familier, der bruger tilbud efter denne lov, får mulighed for at få indflydelse på tilrettelæggelsen og udnyttelsen af tilbuddene. Kommunalbestyrelsen fastsætter skriftlige retningslinjer for brugerindflydelsen.


Dette afsnit indgår i kapitel 2, afsnittet om brugerinddragelse og inddragelse af civilsamfundet, og præciserer kommunalbestyrelsens mulighed for at nedsætte råd, der kan rådgive kommunen i forhold til indsatsen efter barnets lov.

 Stk. 2. Kommunalbestyrelsen kan nedsætte et eller flere råd, der rådgiver kommunen om tilrettelæggelse af indsatsen efter denne lov. Kommunalbestyrelsen fastsætter rammerne for og omfanget af rådenes opgaver.


Dette afsnit indgår i kapitel 20, som omhandler tværgående koordination og rådgivning, og præciserer muligheden for, at kommuner og regioner kan levere betalte ydelser til den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation inden for specialrådgivning og videnudvikling for børn og unge med særlige behov.

 § 170. Kommunalbestyrelser og regionsråd kan indgå aftale med den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation om, at kommunalbestyrelsen eller regionen mod betaling kan levere de ydelser for videns- og specialrådgivningsorganisationen, der er nævnt i §§ 165 og 166 og § 169, stk. 1.


Dette afsnit indgår i kapitel 20, som omhandler tværgående koordination og rådgivning, og præciserer ministerens beføjelser til at fastsætte regler for den nationale videns- og specialrådgivningsorganisations (VISO) virksomhed og organisering på børne- og ungeområdet.

 § 171. Social- og boligministeren fastsætter efter forhandling med børne- og undervisningsministeren nærmere regler om den nationale videns- og specialrådgivningsorganisations virksomhed og organisering på området for børn og unge.


Kapitel 20 omhandler tværgående koordination og rådgivning, herunder den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation (VISO), som yder gratis specialrådgivning til kommunalbestyrelser og borgere i komplekse sager om børn og unges hjælp og støtte. § 172 specificerer, at VISO desuden dækker nødvendige rejseudgifter for børn, unge og deres familier, når de modtager denne rådgivning.

 § 172. Den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation yder godtgørelse for nødvendig befordring til og fra specialrådgivning og andre nødvendige rejseudgifter i forbindelse hermed, når børn og unge og deres familier modtager gratis vejledende specialrådgivning efter §§ 165 og 168.


Denne bestemmelse indgår i reglerne om godtgørelse for befordring til og fra specialrådgivning ydet af den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation, og præciserer, at godtgørelsen dækker udgifterne til det billigste forsvarlige transportmiddel.

 Stk. 2. Der ydes godtgørelse efter stk. 1 for udgifterne til det efter forholdene billigste forsvarlige befordringsmiddel.


Dette afsnit omhandler regler for godtgørelse af befordring og rejseudgifter for børn, unge og deres familier, der modtager gratis vejledende specialrådgivning fra den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation, og indgår i kapitel 20, som omhandler tværgående koordination og rådgivning.

 Stk. 3. Social- og boligministeren fastsætter efter forhandling med børne- og undervisningsministeren nærmere regler om befordringsgodtgørelse og dækning af andre nødvendige rejseudgifter i forbindelse hermed, herunder at der kun ydes godtgørelse, når afstanden til behandlingsstedet overstiger en vis grænse.


Dette afsnit indgår i kapitel 20 om tværgående koordination og rådgivning og beskriver opgaverne for den nationale sikkerhedskonsulentordning, som yder gratis rådgivning i sager om æresrelaterede konflikter, negativ social kontrol og genopdragelsesrejser.

 § 172 a. Sikkerhedskonsulenter fra den nationale sikkerhedskonsulentordning bistår kommunalbestyrelsen, andre relevante myndigheder og aktører og borgere med gratis vejledende rådgivning i sager, hvor der er kendskab til eller grund til at antage, at der pågår en æresrelateret konflikt eller negativ social kontrol. Sikkerhedskonsulenterne kan rådgive om risici og på kommunalbestyrelsens anmodning udarbejde risikovurderinger. På anmodning fra kommunalbestyrelsen koordinerer sikkerhedskonsulenterne endvidere rådgivningen af kommunalbestyrelsen og andre relevante myndigheder og aktører. 1.-3. pkt. kan også finde anvendelse i sager, hvor der er kendskab til eller grund til at antage, at et barn eller en ung, der er dansk statsborger eller har eller har haft gyldig opholdstilladelse i Danmark, er sendt på genopdragelsesrejse. I sådanne sager vil den kommune, der senest var handlekommune for barnet eller den unge forud for udlandsopholdet, jf. § 9 a i lov om retssikkerhed og administration på det sociale område, være handlekommune.


Dette afsnit er en del af kapitel 20, der omhandler den nationale sikkerhedskonsulentordning og koordinationsenheden mod genopdragelsesrejser og ufrivillige udlandsophold, og præciserer, at sikkerhedskonsulenter kan føre samtaler med børn eller unge uden forældresamtykke, når det er nødvendigt af hensyn til barnets eller den unges sikkerhed eller bedste.

 Stk. 2. Som led i sikkerhedskonsulentens rådgivning eller oplysning af sagen kan sikkerhedskonsulenten afholde en eller flere samtaler med barnet eller den unge. Samtalerne kan finde sted uden samtykke fra forældremyndighedsindehaveren, såfremt hensynet til barnets eller den unges sikkerhed eller bedste taler for det.


Dette afsnit indgår i kapitel 20, som omhandler tværgående koordination og rådgivning, og præciserer ansættelsesforhold og rådgivningspligt for sikkerhedskonsulenter i den nationale sikkerhedskonsulentordning vedrørende æresrelaterede konflikter, negativ social kontrol og genopdragelsesrejser.

 § 172 b. Sikkerhedskonsulenterne fra den nationale sikkerhedskonsulentordning er ansat i en kommune. Sikkerhedskonsulenternes ansættelseskommune skal stille sikkerhedskonsulenternes rådgivning, jf. § 172 a, stk. 1 og 2, og § 172 c, stk. 1 og 2, til rådighed for andre kommuner i sager om æresrelaterede konflikter, negativ social kontrol og genopdragelsesrejser.


Kapitel 20 omhandler tværgående koordination og rådgivning, herunder særlige konsulentordninger og koordinationsenheder, der yder støtte i komplekse sager om børn og unge. § 172 c beskriver opgaverne for koordinationsenheden mod genopdragelsesrejser og ufrivillige udlandsophold, som rådgiver kommuner og andre aktører i sager, hvor der er risiko for, at et barn eller en ung bliver sendt på genopdragelsesrejse.

 § 172 c. Koordinationsenheden mod genopdragelsesrejser og ufrivillige udlandsophold bistår kommunalbestyrelser, andre relevante myndigheder og aktører og borgere med rådgivning i sager, hvor der er kendskab til eller grund til at antage, at et barn eller en ung er i risiko for at blive eller er sendt på genopdragelsesrejse, herunder rådgivning om risici til brug for udarbejdelse af risikovurderinger. 1. pkt. kan også finde anvendelse i sager, hvor der er kendskab til eller grund til at antage, at et barn eller en ung, der er dansk statsborger eller har eller har haft gyldig opholdstilladelse i Danmark, er sendt på genopdragelsesrejse. I sådanne sager vil den kommune, der senest var handlekommune for barnet eller den unge forud for udlandsopholdet, jf. § 9 a i lov om retssikkerhed og administration på det sociale område, være handlekommune.


Kapitel 20, afsnit om den nationale sikkerhedskonsulentordning og koordinationsenheden mod genopdragelsesrejser og ufrivillige udlandsophold, hvor koordinationsenheden er oprettet til at bistå myndigheder og borgere i sager om risiko for genopdragelsesrejser eller ufrivillige udlandsophold for børn og unge.

 Stk. 2. Koordinationsenheden mod genopdragelsesrejser og ufrivillige udlandsophold består af repræsentanter for den nationale sikkerhedskonsulentordning, jf. § 172 a, Udlændingestyrelsen og Udenrigsministeriet.


Kapitel 20, § 172 c, stk. 3 – om koordinering af rådgivning i sager om genopdragelsesrejser og ufrivillige udlandsophold for børn og unge.

 Stk. 3. Koordinationsenheden mod genopdragelsesrejser og ufrivillige udlandsophold koordinerer rådgivningen i sager om genopdragelsesrejser for børn og unge mellem medlemmerne af koordinationsenheden og øvrige relevante myndigheder og aktører. Internt i koordinationsenheden koordinerer en repræsentant for sikkerhedskonsulentordningen den rådgivende indsats over for medlemmerne af koordinationsenheden.


Dette afsnit er en del af kapitel 20, der omhandler tværgående koordination og rådgivning, og specifikt en del af den nationale sikkerhedskonsulentordning og koordinationsenheden mod genopdragelsesrejser og ufrivillige udlandsophold. Afsnittet beskriver, at koordinationsenheden har mulighed for at føre samtaler med barnet eller den unge i sager om risiko for genopdragelsesrejser eller ufrivillige udlandsophold, og at disse samtaler kan finde sted uden forældres samtykke, hvis det er i barnets sikkerhed eller bedste.

 Stk. 4. Som led i koordinationsenheden mod genopdragelsesrejser og ufrivillige udlandsopholds rådgivning eller oplysning af sagen kan koordinationsenheden afholde samtaler med barnet eller den unge. Samtalerne kan finde sted uden samtykke fra forældremyndighedsindehaveren, såfremt hensynet til barnets sikkerhed eller bedste taler for det.


Kapitel 20 omhandler tværgående koordination og rådgivning, herunder samarbejde mellem kommuner og regioner om udvikling og koordinering af tilbud til børn og unge. § 173 indgår i dette kapitel og fastsætter krav om, at kommunalbestyrelserne og regionsrådet indgår en rammeaftale for at sikre faglig udvikling og koordinering af tilbud i regionen.

 § 173. Kommunalbestyrelserne i regionen og regionsrådet skal hvert andet år indgå en rammeaftale om faglig udvikling, styring og koordinering af de kommunale og regionale tilbud efter denne lov, som er beliggende i regionen. Kommunalbestyrelserne og regionsrådet kan aftale løbende revision og opdatering af rammeaftalen.


Dette afsnit indgår i kapitel 17 om rammeaftaler, der har til formål at sikre faglig udvikling, styring og koordinering af kommunale og regionale tilbud efter barnets lov. Afsnittet beskriver kommunernes rolle i koordineringen af udarbejdelsen af disse aftaler.

 Stk. 2. Kommunalbestyrelserne i regionen koordinerer udarbejdelsen af rammeaftalen, som skal offentliggøres og sendes til Social- og Boligstyrelsen.


Dette afsnit indgår i kapitel 17, som omhandler rammeaftaler mellem kommunalbestyrelserne i en region og regionsrådet om faglig udvikling, styring og koordinering af tilbud efter barnets lov. Afsnittet specificerer, at Social- og Boligstyrelsen har ansvar for at fastsætte nærmere regler for indhold, omfang og tidsmæssig gennemførelse af disse rammeaftaler, herunder koordinering af specialiserede landsdækkende tilbud.

 Stk. 3. Social- og boligministeren fastsætter nærmere regler om rammeaftaler, herunder om følgende:
1) Hvilke tilbud efter denne lov der er omfattet af aftalerne.
2) De nærmere krav til aftalernes indhold.
3) Tidsfrister for indgåelse af aftalerne.
4) Koordinering af kapacitet og sammensætning af de mest specialiserede lands- og landsdelsdækkende tilbud.


Dette afsnit indgår i kapitel 19, som omhandler rammeaftaler og overførsel af regionale tilbud, og beskriver muligheden for en kommunalbestyrelse at overtage regionale tilbud, der ligger i kommunens geografiske område.

 § 174. En kommunalbestyrelse kan efter reglerne i denne lov en gang i hver valgperiode overtage regionale tilbud efter denne lov, der er beliggende i kommunen.


Dette afsnit indgår i kapitel 19, som omhandler rammeaftaler og overførsel af regionale tilbud, og præciserer tidsfrister for, hvornår en kommunalbestyrelse skal meddele og gennemføre overttagelse af et regionalt tilbud efter § 174.

 Stk. 2. En kommunalbestyrelse, der ønsker at overtage et regionalt tilbud efter stk. 1, skal meddele regionsrådet dette senest den 1. januar i valgperiodens tredje år. Overtagelse skal ske senest den 1. januar i valgperiodens fjerde år.


Dette afsnit indgår i kapitel 19, som omhandler rammeaftaler og overførsel af tilbud mellem kommuner og regioner, og præciserer undtagelser fra de fastsatte tidsfrister for overtagelse af regionale tilbud, når der foreligger et pålæg fra Social- og Boligstyrelsen.

 Stk. 3. Overtagelse som nævnt i stk. 1 kan dog ske på andre tidspunkter, når overtagelsen af et regionalt tilbud sker i henhold til § 178, stk. 1, efter pålæg i henhold til § 180, stk. 2, og § 181.


Dette afsnit indgår i kapitel 19, som omhandler rammeaftaler og overførsel af regionale tilbud til kommuner, og præciserer regionsrådets pligt til at udarbejde et udkast til aftale om overtagelse af et regionalt tilbud, når kommunalbestyrelsen anmoder herom.

 § 175. På kommunalbestyrelsens anmodning skal regionsrådet udarbejde et udkast til aftale mellem regionsrådet og kommunalbestyrelsen om overtagelse efter § 174.


Dette afsnit indgår i kapitel 19, som omhandler rammeaftaler og overførsel af regionale tilbud til kommuner, og præciserer de vilkår, der gælder for en kommunalbestyrelse, der overtager et regionalt tilbud efter § 174.

 Stk. 2. Følgende vilkår gælder for den kommunalbestyrelse, som overtager et tilbud efter § 174, stk. 1:
1) Tilbuddet skal være til rådighed for øvrige kommuner, i det omfang det fastlægges i rammeaftalen, jf. § 173.
2) Kommunalbestyrelsen overtager regionsrådets forpligtelse til at koordinere kapacitet og sammensætning af de mest specialiserede lands- og landsdelsdækkende tilbud.


Dette afsnit indgår i kapitel 19, som omhandler aftaler om overførsel af regionale tilbud, og præciserer de juridiske og administrative konsekvenser, når en kommunalbestyrelse overtager et regionalt tilbud efter § 174, herunder overtagelse af personale, aktiver, passiver, rettigheder og pligter.

 § 176. Kommunalbestyrelsen, som overtager et tilbud efter § 174, stk. 1, overtager aktiver og passiver, rettigheder og pligter samt ansatte, der er knyttet til varetagelsen af tilbuddet.


Dette afsnit er en del af kapitel 17, som omhandler overtagelse af regionale tilbud af kommunalbestyrelser, og præciserer reglerne for økonomisk kompensation, når værdien af aktiver og passiver ikke er ens ved overtagelsen.

 Stk. 2. Svarer aktivernes og passivernes værdi ikke til hinanden, skal den kommunalbestyrelse, der overtager det regionale tilbud, eller regionsrådet kompenseres herfor.


Kapitel 17 – Aftale om overførsel af regionale tilbud, § 176, stk. 3: Regler for ansattes rettigheder og pligter ved overtagelse af et regionalt tilbud af en kommunalbestyrelse.

 Stk. 3. De pligter og rettigheder, der følger af lov om lønmodtageres retsstilling ved virksomhedsoverdragelse, finder tilsvarende anvendelse for personale omfattet af stk. 1, der er ansat i henhold til kollektiv overenskomst, bestemmelser om løn- og arbejdsforhold, der er fastsat eller godkendt af offentlig myndighed, eller individuel aftale, og som ikke er omfattet af lov om lønmodtageres retsstilling ved virksomhedsoverdragelse.


Dette afsnit indgår i reglerne om overtagelse af regionale tilbud af kommuner og omhandler ansættelsesvilkår for tjenestemænd, der overføres ved en sådan overtagelse efter § 174, stk. 1.

 Stk. 4. Tjenestemænd, der overføres som følge af en kommunalbestyrelses overtagelse af et regionalt tilbud efter § 174, stk. 1, overgår til ansættelse under den nye ansættelsesmyndighed på vilkår, der i øvrigt svarer til de hidtidige vilkår.


Afsnit om overtagelse af regionale tilbud og overgang af ansatte, herunder tjenestemænd, ved overførsel af driftsansvar efter § 174, med særlig fokus på pensionsforhold ved ansættelsesmyndighedsskifte.

 Stk. 5. Tjenestemænd omfattet af stk. 4 får ved pensionering fra denne ansættelse udbetalt den samlede tjenestemandspension af den nye ansættelsesmyndighed.


Regler om overtagelse af regionale tilbud af kommuner, herunder aktiver, passiver, ansatte og pensionsforpligtelser.

 § 177. Social- og boligministeren fastsætter nærmere regler om overtagelsen af aktiver og passiver, rettigheder og pligter og ansatte i tilbuddet efter § 176, herunder regler om fordelingen mellem regionen og beliggenhedskommunen af pensionsforpligtelsen vedrørende tjenestemænd og andre ansatte omfattet af § 176.


Dette afsnit indgår i kapitel 20, som omhandler tværgående koordination og rådgivning, og præciserer muligheden for, at en kommunalbestyrelse kan overtage tilbud fra andre kommuner eller regioner efter godkendelse og udmelding fra Social- og Boligstyrelsen.

 § 178. Kommunalbestyrelsen kan med Social- og Boligstyrelsens godkendelse og efter Social- og Boligstyrelsens udmelding eller anmodning om fornyet behandling efter § 161, stk. 1 og 2, overtage andre kommuners tilbud og regionale tilbud efter denne lov.


Dette afsnit indgår i kapitel 19, som omhandler rammeaftaler og overførsel af tilbud mellem kommuner og regioner, og præciserer, at reglerne for kommunal overtagelse af tilbud også gælder for regioner, der overtager tilbud i andre regioner på baggrund af koordineringsbehov efter § 161.

 Stk. 2. Stk. 1 finder tilsvarende anvendelse ved en regions overtagelse af kommunale tilbud og regionale tilbud i andre regioner efter denne lov i henhold til § 161, stk. 1 og 2.


Dette afsnit indgår i kapitel 19, som omhandler driftspålæg og overtagelse af tilbud mellem kommuner og regioner, og præciserer, at en kommunalbestyrelse kan overtage andre kommuners eller regioners tilbud, når der er givet pålæg om sammenslåning af små tilbud til ét større tilbud.

 Stk. 3. Ved pålæg om samling af flere små tilbud til ét tilbud efter § 180, stk. 2, og § 181 kan en kommunalbestyrelse overtage andre kommuners tilbud og regionale tilbud efter denne lov.


Dette afsnit indgår i kapitel 20, som omhandler tværgående koordination og rådgivning, og præciserer regler for, hvordan en region kan overtage tilbud i andre regioner i henhold til pålæg fra Social- og Boligstyrelsen.

 Stk. 4. Stk. 3 finder tilsvarende anvendelse på en regions overtagelse af kommunale tilbud og regionale tilbud i andre regioner efter denne lov i henhold til § 180, stk. 2, og § 181.


Dette afsnit omhandler overtagelse af tilbud efter pålæg fra Social- og Boligstyrelsen og henviser til de gældende regler for aftale, vilkår og overtagelse af aktiver og ansatte.

 Stk. 5. Ved overtagelse efter stk. 1-4 finder § 174, stk. 2, og §§ 175-177 tilsvarende anvendelse.


Kapitel 20 omhandler tværgående koordination og rådgivning, herunder samarbejde mellem kommuner og regioner om tilbud til børn og unge. § 179 indgår i afsnittet om rammeaftaler og nævner Kontaktudvalgets rolle i forhold til drøftelse af overførsel af regionale sociale tilbud til beliggenhedskommuner.

 § 179. Kontaktudvalget skal mindst én gang i hver valgperiode drøfte, om der i regionen er sociale tilbud, som mere hensigtsmæssigt kan overgå til en beliggenhedskommunes ansvar.


Dette afsnit indgår i kapitel 19, som omhandler rammeaftaler og samarbejde mellem kommuner og regioner om faglig udvikling og koordinering af tilbud til børn og unge. Afsnittet præciserer procedurer for, hvordan en kommunalbestyrelse kan anmode om, at et ønske om at overtage et regionalt tilbud bliver drøftet i kontaktudvalget, som er et samarbejdsorgan mellem kommuner og region.

 Stk. 2. Enhver kommunalbestyrelse i regionen kan anmode om, at et ønske fra en kommunalbestyrelse i en beliggenhedskommune om at overtage et regionalt tilbud, jf. § 174, stk. 1 og 2, drøftes i kontaktudvalget.


Dette afsnit indgår i kapitel 2 om barnets og den unges rettigheder samt principper og kommunalbestyrelsens forpligtelser og beskriver kommunalbestyrelsens pligt til at samarbejde med frivillige organisationer på børne- og ungeområdet som led i den samlede indsats for børn og unge med særlige behov.

 § 17. Kommunalbestyrelsen skal samarbejde med frivillige sociale organisationer og foreninger på børne- og ungeområdet. Rammerne for samarbejdet, jf. 1. pkt., fastlægges af den enkelte kommunalbestyrelse.


Kapitel 2, § 17 om samarbejde med frivillige organisationer og støtte til frivilligt socialt arbejde på børne- og ungeområdet.

 Stk. 2. Kommunalbestyrelsen skal årligt afsætte et beløb til støtte af frivilligt socialt arbejde på børne- og ungeområdet.


Dette afsnit indgår i kapitel 20, som omhandler tværgående koordination og rådgivning, og specifikt i afsnittet om driftspålæg. Det giver Social- og Boligstyrelsen beføjelse til at pålægge kommuner eller regioner at etablere eller drive særlige tilbud for børn og unge, når det er nødvendigt for at sikre tilstrækkeligt udbud af højt specialiserede ydelser.

 § 180. For at sikre det fornødne udbud af højt specialiserede tilbud til børn og unge, som er tilpasset udviklingen i målgruppernes behov, på det mest specialiserede socialområde og specialundervisningsområde kan Social- og Boligstyrelsen undtagelsesvis pålægge en kommunalbestyrelse eller et regionsråd at etablere eller fortsat at drive et tilbud eller tilbyde en indsats omfattet af denne lov.


Dette afsnit er en del af kapitel 19, som omhandler driftspålæg, hvor Social- og Boligstyrelsen kan pålægge kommuner eller regioner at etablere, drive eller videreføre tilbud efter barnets lov, herunder at opretholde driftsaftaler med private tilbud.

 Stk. 2. Social- og Boligstyrelsen kan endvidere undtagelsesvis pålægge en kommune eller en region at videreføre eller forny en driftsaftale med et eksisterende privat tilbud efter denne lov og at indgå en ny driftsaftale, hvis en eksisterende driftsaftale er opsagt.


Dette afsnit indgår i kapitel 20 om tværgående koordination og rådgivning og beskriver Social- og Boligstyrelsens beføjelser til at pålægge kommuner eller regioner at samle små, ikke-bæredygtige tilbud til ét fælles tilbud for at sikre kvalitet og effektivitet i den specialiserede indsats for børn og unge.

 § 181. På samme betingelser som efter § 180 kan Social- og Boligstyrelsen undtagelsesvis meddele et pålæg om samling af små tilbud efter denne lov eller lov om social service rettet mod samme målgruppe til ét tilbud, hvis Social- og Boligstyrelsen vurderer, at tilbuddene ikke hver for sig er fagligt og økonomisk bæredygtige.


Dette afsnit indgår i reglerne om pålæg til samling af små tilbud til ét tilbud, hvor Social- og Boligstyrelsen kan pålægge kommuner eller regioner at samle tilbud, og hvor kommunerne og regionerne skal aftale, hvilken part der skal drive det samlede tilbud og overtage de enkelte tilbud.

 Stk. 2. Kommunalbestyrelserne og regionerne aftaler, hvilken kommune eller region der skal drive det samlede tilbud og herunder overtage et eller flere tilbud efter § 178, stk. 1 eller 2.


Dette afsnit indgår i reglerne om pålæg til samling af små tilbud efter § 181, hvor Social- og Boligstyrelsen kan pålægge kommuner eller regioner at samle små, fagligt og økonomisk ubæredygtige tilbud til ét tilbud, og om hvordan det afgøres, hvilken kommune eller region der skal drive det samlede tilbud, hvis aftale ikke indgås inden for fire måneder.

 Stk. 3. Hvis kommunerne og regionerne ikke inden 4 måneder efter pålægget har indgået aftale om, hvem der skal drive tilbuddet efter stk. 2, træffer Social- og Boligstyrelsen afgørelse herom.


Dette afsnit er en del af kapitel 19, som omhandler driftspålæg og samling af tilbud. Det sætter rammer for, hvordan Social- og Boligstyrelsen kan pålægge kommuner eller regioner at etablere eller drive særlige tilbud til børn og unge, og indeholder regler om, at andre kommuner og regioner under en sådan pålægsperiode ikke må oprette nye tilbud for samme målgruppe uden godkendelse.

 Stk. 4. Andre kommuner og regioner kan i den periode, jf. § 183, pålægget gælder, ikke oprette nye tilbud i forhold til denne målgruppe uden Social- og Boligstyrelsens godkendelse.


Dette afsnit indgår i kapitel 20, som omhandler tværgående koordination og rådgivning, og specifikt i afsnittet om driftspålæg, hvor Social- og Boligstyrelsen kan pålægge kommuner eller regioner at etablere eller drive særlige tilbud for børn og unge.

 § 182. Social- og Boligstyrelsen skal i forbindelse med et pålæg efter §§ 180 eller 181 pålægge kommunerne i den pågældende region eller landsdel at indgå aftale om finansiering af driften af det tilbud, som pålægget vedrører.


Dette afsnit er en del af kapitel 20, som omhandler tværgående koordination og rådgivning, og specifikt en del af § 182, der vedrører finansiering af driftspålæg pålagt af Social- og Boligstyrelsen til kommuner eller regioner for at sikre udbud af højt specialiserede tilbud til børn og unge.

 Stk. 2. Har kommunerne ikke inden 4 måneder efter pålægget indgået aftale om en finansieringsmodel, træffer Social- og Boligstyrelsen afgørelse herom.


Dette afsnit indgår i kapitel 19, som omhandler tilsyn med tilbud og betaling for tilsynet, og præciserer Social- og Boligstyrelsens beføjelser vedrørende midlertidige pålæg i forbindelse med finansiering af specialiserede tilbud til børn og unge.

 Stk. 3. Social- og Boligstyrelsen kan i forbindelse med et pålæg efter §§ 180 eller 181 meddele eller forlænge et midlertidigt pålæg efter § 161, stk. 3, indtil der foreligger en aftale eller afgørelse om en finansieringsmodel efter stk. 1 eller 2.


Kapitel 19, "Driftspålæg", omhandler Social- og Boligstyrelsens beføjelser til at pålægge kommuner eller regioner at etablere, drive eller samle højt specialiserede tilbud til børn og unge. § 183 fastsætter regler for varigheden af sådanne pålæg, herunder at et pålæg højst kan gælde i 2 år og kan fornyes inden fristens udløb.

 § 183. Social- og Boligstyrelsen fastsætter i forbindelse med en afgørelse om pålæg efter §§ 180 eller 181 en frist for, hvor længe pålægget skal gælde. Et pålæg kan højst gælde i 2 år. Social- og Boligstyrelsen kan inden fristens udløb træffe afgørelse om at forny pålægget.


Kapitel 20, "Driftspålæg", omhandler Social- og Boligstyrelsens beføjelse til at pålægge kommuner eller regioner at etablere eller drive særlige tilbud for børn og unge. § 184 fastslår, at afgørelser om sådanne driftspålæg ikke kan klages til en anden administrativ myndighed.

 § 184. Afgørelse om driftspålæg kan ikke indbringes for anden administrativ myndighed.


Dette afsnit er en del af kapitel 20, som omhandler tværgående koordination og rådgivning, og præciserer, at afgørelser truffet af Social- og Boligstyrelsen vedrørende driftspålæg på området for den mest specialiserede specialundervisning skal ske efter forhandling med Børne- og Undervisningsministeriet.

 Stk. 2. Social- og Boligstyrelsens afgørelser på området for den mest specialiserede specialundervisning efter § 180, § 181, stk. 1 og 3, § 182 og § 183, 3. pkt., træffes efter forhandling med Børne- og Undervisningsministeriet.


Dette afsnit indgår i kapitel 20, som omhandler tværgående koordination og rådgivning, og præciserer betingelserne for, at et pålæg fra Social- og Boligstyrelsen om etablering eller drift af et tilbud efter §§ 180 eller 181 kan gennemføres, når tilbuddet er omfattet af godkendelsespligt efter lov om socialtilsyn.

 § 185. Vedrører et pålæg efter §§ 180 eller 181 et eksisterende tilbud eller etablering af et tilbud omfattet af § 4 i lov om socialtilsyn, er det en betingelse, at det kompetente socialtilsyn, jf. §§ 2 og 5 i lov om socialtilsyn, har godkendt eller efterfølgende godkender det eller de pågældende tilbud.


Dette afsnit indgår i kapitel 21, som omhandler betaling, finansiering og takster i forbindelse med hjælp og støtte ydet efter barnets lov eller lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet, og fastsætter princippet om, at modtageren generelt skal betale for den modtagne hjælp.

 § 186. Den, der modtager hjælp efter denne lov eller lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet til sig selv, sin ægtefælle eller sine børn, skal, medmindre andet er bestemt i denne lov eller lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet, betale for den hjælp, der modtages.


Dette afsnit indgår i kapitel 21, som omhandler betaling, finansiering og takster, og præciserer forældrenes økonomiske ansvar for døgnophold, når et barn er anbragt uden for hjemmet efter reglerne i kapitel 5 i barnets lov eller efter lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet.

 § 187. Forældrene til et barn, der er anbragt uden for hjemmet, skal betale for døgnopholdet, jf. §§ 46 eller 47 i denne lov eller § 14 i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet.


Dette afsnit indgår i kapitel 21, som omhandler betaling, finansiering og takster i forbindelse med hjælp og støtte efter barnets lov, og præciserer undtagelser fra betalingspligt for døgnophold, når det drejer sig om en videreført anbringelse efter reglerne om permanent anbringelse i § 67.

 Stk. 2. Der kan ikke fastsættes betaling for et døgnophold efter §§ 46 eller 47 i denne lov og § 14 i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet, når der er tale om en videreførelse af en anbringelse efter § 67.


Dette afsnit indgår i kapitel 21, som omhandler betaling, finansiering og takster, og præciserer, at social- og boligministeren fastsætter reglerne for betaling af døgnophold for børn og unge anbragt uden for hjemmet efter § 46 eller § 47 i barnets lov eller efter § 14 i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet.

 Stk. 3. Social- og boligministeren fastsætter regler om betaling af døgnophold efter stk. 1.


Dette afsnit indgår i kapitel 21, som omhandler betaling, finansiering og takster, og præciserer ungees betalingspligt for bestemte former for døgnophold og udslusningsophold efter anbringelse uden for hjemmet.

 § 188. Den unge skal betale for døgnophold efter § 114, stk. 1, nr. 1, og § 120 og for udslusningsophold efter § 114, stk. 1, nr. 3.


Dette afsnit omhandler betaling for døgnophold for unge, der modtager støtte efter lov om barnets lov, og fastsætter, at den unge selv skal betale for opholdet, mens ministeren fastsætter nærmere regler herfor.

 Stk. 2. Social- og boligministeren fastsætter regler om betaling efter stk. 1.


Dette afsnit er en ophævet paragraf i kapitel 21, som omhandler betaling, finansiering og takster i forbindelse med hjælp og støtte til børn og unge.

 § 189. (Ophævet)


Dette afsnit indgår i kapitel 3, som omhandler screening, afdækning og børnefaglig undersøgelse af barnets eller den unges behov, og beskriver kommunalbestyrelsens pligt til at foretage en screening, når der er mistanke om, at et barn eller en ung har behov for hjælp og støtte efter loven.

 § 18. Hvis kommunalbestyrelsen har viden om eller grund til at antage, at et barn eller en ung har behov for hjælp og støtte efter denne lov, skal kommunalbestyrelsen screene for, om der er tale om følgende:
1) En problemstilling, der ikke kræver yderligere afdækning af barnets eller den unges støttebehov.
2) En problemstilling, der kræver yderligere afdækning af et eller flere forhold af betydning for barnets eller den unges støttebehov, jf. § 19.
3) En problemstilling, der kræver en børnefaglig undersøgelse af barnets eller den unges støttebehov, jf. §§ 20-22.


Dette afsnit indgår i kapitel 3, som omhandler screening, afdækning og børnefaglig undersøgelse af barnets eller den unges behov, og præciserer, hvordan kommunalbestyrelsen skal vurdere behovet for yderligere afdækning eller undersøgelse af støttebehovet.

 Stk. 2. Kommunalbestyrelsen skal i vurderingen efter stk. 1 lægge vægt på sagens forhold og kompleksitet, herunder om det må antages, at støttebehovet er helt eller delvis begrundet i nedsat fysisk eller psykisk funktionsevne.


Dette afsnit indgår i kapitel 3, som omhandler screening, afdækning og børnefaglig undersøgelse af barnets eller den unges behov, og præciserer, at der skal foretages en risikovurdering, hvis der er mistanke om æresrelaterede konflikter eller negativ social kontrol, før forældre og netværk inddrages.

 Stk. 3. Viser vurderingen efter stk. 1, at der kan være tale om æresrelaterede konflikter eller negativ social kontrol, har kommunalbestyrelsen pligt til at foretage en risikovurdering, inden barnets eller den unges forældre og netværk inddrages i sagen.


Kapitel 21, afsnit om tilbagebetaling, som omhandler betingelser for, at kommunalbestyrelsen kan kræve tilbagebetaling af uberettiget modtaget hjælp efter barnets lov.

 § 190. Kommunalbestyrelsen træffer afgørelse om tilbagebetaling, når
1) en person mod bedre vidende har undladt at give oplysninger som krævet i lov om retssikkerhed og administration på det sociale område eller
2) en person mod bedre vidende uberettiget har modtaget hjælp efter denne lov.


Dette afsnit indgår i kapitel 21, som omhandler betaling, finansiering og takster, og præciserer, at kommunen er ansvarlig for at opkræve tilbagebetalingsbeløb, når der er foretaget uberettiget modtagelse af ydelser efter loven.

 § 191. Tilbagebetalingsbeløbet efter § 190 opkræves af kommunen.


Dette afsnit omhandler regler for tilbagebetaling af uberettiget modtaget hjælp efter barnets lov, herunder fristforløb for tilbagebetalingskrav.

 Stk. 2. Tilbagebetalingskravet bortfalder, når der er gået 5 år efter hjælpens ophør, uden at der har været økonomisk mulighed for at gennemføre kravet.


Kapitel 21, § 191, stk. 3 – Tilbagebetaling af uberettiget modtaget hjælp efter barnets lov

 Stk. 3. Overdrages tilbagebetalingskravet til restanceinddrivelsesmyndigheden, finder stk. 2 ikke anvendelse fra restanceinddrivelsesmyndighedens modtagelse af kravet. Hvis restanceinddrivelsesmyndigheden tilbagesender tilbagebetalingskravet til kommunen, finder stk. 2 anvendelse på ny.


Dette afsnit er en del af kapitel 21, som omhandler betaling, finansiering og takster i forbindelse med hjælp og støtte efter barnets lov. Afsnittet vedrører regler for tilbagebetaling af uberettiget modtaget hjælp, herunder hvornår og hvordan tilbagebetalingskrav forfalder, og indgår i den mere generelle ramme for økonomisk ansvar og opkrævning af gæld til det offentlige.

 Stk. 4. Fra restanceinddrivelsesmyndighedens modtagelse af kravet finder forældelsesloven anvendelse, idet forældelse dog tidligst indtræder 3 år efter tilbagebetalingskravets modtagelse hos restanceinddrivelsesmyndigheden, jf. § 18 a, stk. 7, 1. pkt., i lov om inddrivelse af gæld til det offentlige.


Dette afsnit indgår i kapitel 21, som omhandler betaling, finansiering og takster, og præciserer reglerne for tilbagebetaling af uberettiget modtaget hjælp efter barnets lov, herunder betingelser for, hvornår en betalingsaftale kan bortfalde.

 Stk. 5. Social- og boligministeren fastsætter efter forhandling med skatteministeren nærmere regler om tilbagebetaling, jf. stk. 1. Det kan herunder fastsættes, at en betalingsaftale bortfalder, hvis skyldneren trods påkrav udebliver med ydelser.


Dette afsnit indgår i kapitel 21, der omhandler betaling, finansiering og takster, og specificerer betingelserne for ophør af udbetaling af ydelser efter § 87, når en person bevidst unddrager sig strafforfølgning eller straffuldbyrdelse i Danmark.

 § 192. Udbetaling af ydelser efter § 87 ophører for personer, som bevidst unddrager sig strafforfølgning eller straffuldbyrdelse her i landet i tilfælde, hvor
1) den pågældende er varetægtsfængslet,
2) politiet eftersøger den pågældende med henblik på varetægtsfængsling,
3) der foreligger en varetægtsfængslingskendelse eller
4) den pågældende er idømt en ubetinget fængselsstraf eller anden strafferetlig retsfølge, der indebærer eller giver mulighed for frihedsberøvelse.


Dette afsnit er en del af kapitel 21, der omhandler betaling, finansiering og takster i forbindelse med ydelser efter barnets lov. Konkret indgår det i § 192, som regulerer ophør af udbetaling af ydelser i særlige tilfælde, herunder når en person unddrager sig strafforfølgning eller straffuldbyrdelse. Afsnittet præciserer, hvornår udbetalingen ophører afhængigt af, om ydelsen er bagudbetalt eller forudbetalt.

 Stk. 2. Udbetaling af en bagudbetalt ydelse, jf. stk. 1, ophører med virkning fra det tidspunkt, hvor personen unddrog sig strafforfølgning eller straffuldbyrdelse. Udbetaling af en forudbetalt ydelse, jf. stk. 1, ophører med virkning for den måned, der følger efter den måned, hvor den pågældende unddrog sig strafforfølgning eller straffuldbyrdelse.


Dette afsnit er en del af kapitel 21, der omhandler betaling, finansiering og takster i forbindelse med ydelser efter barnets lov. Stk. 3 præciserer reglerne for efterbetaling af ydelser, hvis en person, der har unddraget sig strafforfølgning, ikke bliver dømt, og omfatter en undtagelse vedrørende dødsfald før domfældelse.

 Stk. 3. Efterfølges en strafforfølgning, jf. stk. 1, ikke af en domfældelse, efterbetales den del af ydelsen, der ikke er udbetalt, mens personen unddrog sig strafforfølgning. Ydelsen efterbetales dog ikke til afdødes bo, hvis personen afgår ved døden, inden der er afsagt dom i sagen.


Dette afsnit indgår i kapitel 21, der omhandler betaling, finansiering og takster, og specifikt i underafsnittet "Ophør af udbetaling af ydelser i visse særlige tilfælde", hvor det fastsættes, at ydelser efter § 87 ophører, hvis en person bevidst unddrager sig strafforfølgning eller straffuldbyrdelse. § 193 præciserer, at politiet eller kriminalforsorgen har pligt til at underrette kommunen herom.

 § 193. Politiet eller kriminalforsorgen skal underrette kommunen om unddragelsen, når myndigheden får formodning om, at en person, der bevidst unddrager sig strafforfølgning eller straffuldbyrdelse her i landet, jf. § 192, stk. 1, samtidig modtager ydelser, som er omfattet af § 192, stk. 1.


Kapitel 21 omhandler betaling, finansiering og takster i forbindelse med hjælp og støtte efter barnets lov, herunder kommunens og statens økonomiske ansvar.

 § 194. Kommunen afholder endeligt udgifterne efter denne lov.


Dette afsnit indgår i kapitel 21, som omhandler betaling, finansiering og takster i forbindelse med ydelser efter barnets lov, og præciserer, hvordan takster for sociale tilbud skal fastsættes af kommunale, regionale eller private leverandører.

 § 195. Den kommunale, regionale eller private leverandør fastsætter vejledende takster for ydelser og tilbud efter denne lov, jf. dog stk. 3. Taksterne fastsættes på baggrund af samtlige budgetterede, direkte og indirekte langsigtede omkostninger ved levering af ydelsen eller drift af tilbuddet.


Dette afsnit indgår i kapitel 21, som omhandler betaling, finansiering og takster i forbindelse med ydelser efter barnets lov, og præciserer fristen for, hvornår en kommune skal fremsætte et betalingskrav, når den har anvendt et tilbud fra en anden kommune eller region.

 Stk. 2. Anvender en kommune en anden kommunes eller en regions tilbud efter denne lov, skal krav om betaling herfor på baggrund af den beregnede takst, jf. stk. 1, være fremsat, senest 12 måneder efter at hjælpen er ydet.


Dette afsnit indgår i kapitel 21, som omhandler betaling, finansiering og takster, og præciserer regler for, hvordan Kriminalforsorgen videregiver oplysninger til Social-, Bolig- og Ældreministeriet for at sikre opkrævning af takster for unge, der afsoner i Kriminalforsorgens institutioner.

 Stk. 3. Kriminalforsorgen videregiver oplysninger om varetægtsfængslede unge og unge, der afsoner i Kriminalforsorgens institutioner, til Social-, Bolig- og Ældreministeriet til brug for Social-, Bolig- og Ældreministeriets opkrævning af takst, jf. stk. 4, nr. 4, Social-, Bolig- og Ældreministeriet kan alene behandle sådanne oplysninger til beregningen og opkrævningen af takster, jf. stk. 4, nr. 4.


Dette afsnit indgår i kapitel 21 om betaling, finansiering og takster og præciserer de områder, hvor Social- og Boligministeriet fastsætter regler for takstberegning og finansiering af ydelser efter barnets lov, herunder særlige tilbud og ophold i Kriminalforsorgens institutioner.

 Stk. 4. Social- og boligministeren fastsætter regler om følgende:
1) Takstberegning, herunder om grundlaget for beregningen, om, hvilke ydelser og tilbud efter loven og hvilken sundhedsfaglig behandling efter sundhedsloven der er omfattet af stk. 1, og om, hvornår stk. 1 kan fraviges.
2) Principperne for kommunernes finansiering af de mest specialiserede lands- og landsdelsdækkende tilbud.
3) Kommunernes finansiering af ophold i sikrede døgninstitutioner efter § 62, stk. 2, nr. 4, for børn og unge uden lovligt ophold her i landet.
4) Nødvendige oplysninger til brug for beregning og opkrævning af en fast takst hos kommunerne, når unge under 18 år har ophold i Kriminalforsorgens institutioner.


Kapitel 21 omhandler betaling, finansiering og takster i forbindelse med ydelser efter barnets lov, herunder statens og kommunens økonomiske ansvar for forskellige tilbud og organisationer.

 § 196. Staten afholder udgifterne til den nationale videns- og specialrådgivningsorganisation.


Dette afsnit omhandler kommunalbestyrelsens godtgørelse af udgifter til kost og logi ved anbringelse af børn og unge på anbringelsessteder, der ikke er omfattet af takstfinansiering, herunder højde og beregning af godtgørelsen efter alder og antal børn/unge placeret på samme sted.

 § 197. Kommunalbestyrelsen godtgør udgifter til kost og logi, i forbindelse med at kommunalbestyrelsen har truffet afgørelse om anbringelse af barnet eller den unge på et anbringelsessted efter § 43, når opholdet ikke er omfattet af takstfinansiering, jf. § 195, stk. 1. For første og andet barn eller første og anden ung placeret på samme sted udgør godtgørelsen 200 kr. pr. døgn pr. barn under 10 år og 214 kr. pr. døgn pr. barn eller ung over 10 år (2023-niveau). For tredje barn eller ung og derover placeret på samme sted udgør godtgørelsen 184 kr. pr. døgn pr. barn eller ung (2023-niveau) uanset barnets eller den unges alder.


Kapitel 21, som omhandler betaling, finansiering og takster, indeholder regler om statsrefusion af kommunale udgifter til hjælp og støtte efter barnets lov, herunder trinvis øget refusion ved høje årlige udgifter pr. sag.

 § 198. I de tilfælde, hvor udgifterne til hjælp og støtte efter loven i en konkret sag overstiger 860.000 kr. årligt (2022-niveau), refunderer staten 25 pct. af den del af kommunens udgifter, som ligger over dette beløb. For den del af udgifterne, der overstiger 1.680.000 kr. årligt (2022-niveau), udgør statsrefusionen 50 pct. For den del af udgifterne, der overstiger 2.120.000 kr. årligt (2022-niveau), udgør statsrefusionen 75 pct. I udgifterne efter 1.-3. pkt. indgår også kommunens udgifter til foranstaltninger efter § 13, stk. 1, nr. 3-9, og §§ 14-17 i lov om bekæmpelse af ungdomskriminalitet.


Dette afsnit indgår i kapitel 21, som omhandler betaling, finansiering og takster, og præciserer, at reglerne om statsrefusion for store udgifter til hjælp og støtte efter loven også gælder for den samlede udgift, når flere børn eller unge fra samme husstand modtager støtte.

 Stk. 2. Tilhører børn og unge samme husstand, finder stk. 1 tilsvarende anvendelse for kommunens samlede udgifter til hjælp og støtte efter denne lov.


Dette afsnit indgår i kapitel 21, som omhandler betaling, finansiering og takster, og præciserer, under hvilke betingelser kommunens udgifter til hjælp og støtte efter barnets lov kan indgå i statsrefusionen, herunder undtagelsen vedrørende anmodning om refusion efter § 176 i lov om social service.

 Stk. 3. Kommunens udgifter til hjælp og støtte efter denne lov indgår dog ikke i udgifterne efter stk. 1, 1.-3. pkt., og stk. 2, hvis kommunen har anmodet om refusion for udgifterne efter § 176 i lov om social service.


Dette afsnit omhandler reglerne for statsrefusion af kommunale udgifter til hjælp og støtte efter barnets lov, herunder betingelserne for refusion ved høje udgifter og muligheden for, at Social- og Boligministeriet fastsætter nærmere regler herfor.

 Stk. 4. Social- og boligministeren kan fastsætte nærmere regler om statsrefusion efter stk. 1-3.