Input: Sen kasvoja Harmaa tyttö ei ole nähnyt vielä koskaan.


Input: Kun eihän hän tietenkään sitä miestä varsinaisesti katso verhojen raosta.


Input: Postipoika tiputtaa välillä sen miehen kirjeitä Harmaan tytön laatikkoon.


Input: Ne ovat oikeita kirjeitä, eivät laskuja joukkokirjeitä mainoksia niin kuin Harmaan tytön oma posti.


Input: Osoite on kirjoitettu käsin ja postimerkit ovat vieraita.


Input: Niissä tuoksuu vieraan maan tupakka ja hajuvesi, jokin etäinen ja arjesta eroava.


Input: Ei Harmaa tyttö niitä sentään avaa, vaan palauttaa kiltisti paikalleen oikeaan laatikkoon.


Input: Öisin seinän takaa kuuluu outoja.


Input: Unissaan Harmaa tyttö tietää mitä siellä soitetaan.


Input: Joskus se on zydecoa, joskus bengaa, joskus buleriasia.

zydecoa

bengaa

buleriasia


Input: Aamulla Harmaa tyttö ei enää tunnista kappaleita, eikä toki haluakaan tunnistaa.


Input: Rytmi siinä on aina.


Input: Se hiipii sisään Harmaan tytön asuntoon ilmastointikanavaa pitkin ja asettuu taloksi.


Input: Unet muuttavat muotoaan.


Input: Tyttö näkee tähdet katon läpi.


Input: Vuodevaatteet alkavat kasvaa pitkää heinää.


Input: Pitää murista ja maiskutella.


Input: Aamulla tyttö herää kuumissaan ja kärttyisenä, lakanat tahmeina pitkin lattioita.


Input: Viikon tyttö odottaa, on levoton, sotkee lakanoita.


Input: Viikon tyttö melkein nukkuu työpaikalla, vaikkei sitä kukaan ehdi huomatakaan.


Input: Viikon tyttö toivoo, että se loppuu itsestään, ilman, että asiasta on tarvis huomauttaa.


Input: Rytmitajua tytöllä ei koskaan ole ollut.


Input: Tanssimiseen tarvitaan vakaammat jalat, liikkuvampi lantio.


Input: Tytölle musiikki on huolellisesti harjoitettua klassista musiikkia, jonkun toisen soittamaa, lahjakkaamman.


Input: Tytölle musiikki on jotain säntillistä ja kurissa pidettyä.


Input: Rytmitajua tytöllä ei koskaan ole ollut myöskään toisten ihmisten kanssa.


Input: Se sanoo liian paljon tai liian vähän, keskeyttää, lörpöttelee, vaikenee väärällä hetkellä.


Input: Ei jotenkin vain osaa olla luonteva.


Input: Tyttöys on ehkä ongelma jo yksinään.


Input: Ikänsä puolesta Harmaa tyttö voisi olla jo nainenkin, jos vain uskaltaisi.


Input: Tytöksi kaikki häntä kuitenkin sanovat selän takana.


Input: Jotenkin sille kaikelle kiltteydelle ja miellyttämisen halulle on vain niin vaikea laittaa aikuisen nimilappua.


Input: Se istuu aina polvet päällekkäin, mukautuu, siivoaa toisten jäljet.


Input: Ei sitä oikein osaa muuta kuin tytötellä, silloin harvoin kun sen olemassaolo huomataan.


Input: Viikon lopulta huomataan sentään vähän, töissä.


Input: Tyttö tekee virheitä, myöhästelee, unohtuu ajatuksiinsa.


Input: Unenpuute tekee tunnollisestakin vähitellen hyödyttömän.


Input: Esimies huomaa ja huomauttaa, että ei, tämä ei voi jatkua.


Input: Ei, ei voikaan, tyttö lupaa.


Input: Siksi siis ollaan tässä.


Input: Perjantaiyönä tyttö odottaa, kunnes rytmi alkaa jälleen sykkiä, pukeutuu ja kävelee naapurirappuun.


Input: Hän soittaa ovikelloa ensi varovasti ja sitten melkein lyö sitä.


Input: Ovi avataan viivytellen.


Input: Kasvokkain naapuri näyttää vielä pidemmältä.


Input: Sen iho on tummempi kuin Harmaan tytön, muttei oikeasti musta eikä ruskeakaan.


Input: Tuolle värille on oma sanansa, tyttö miettii, muttei ihan tavoita sitä.


Input: Sillä on parta ajamatta, muttei varmasti vahingossa.


Input: ” Tuo musiikki.


Input: Voisitko hiljentää sitä vähän.”


Input: Mies vastaa jollain kielellä, jossa on paljon soinnillisia s-kirjaimia.


Input: Tyttö yrittää englanniksi, sitten espanjaksi ja jopa ruotsiksi.


Input: Mies vain hymyilee niin että kulmahampaat näkyvät.


Input: ” Khoaahish”, se sanoo, ehkä, tai jotain sinne päin.


Input: Ja sitten se vetää harmaan tytön lähelleen.


Input: Se ei ole mikään kunnon suudelma muttei oikein puremakaan.


Input: Se ei ole tarpeeksi pelkkää seksiä muttei missään nimessä rakastelua.


Input: Se on kosteaa ja terävää ja pehmeää, hapuilevaa ja määrätietoista.


Input: Se kestää tuntikausia ja on ohi niin nopeasti, ettei tyttö ehdi tajuta mitä oikeastaan tapahtui.


Input: Koti on siellä missä sinäkin olet


Input: kesäkuu 12, 2010

kesäkuu 12, 2010


Input: Jan on joka yö tunteja poissa, mutta Pääsky ei huomaa sitä koskaan.

Jan

Pääsky


Input: Jan tahtoisi oikeastaan jo tulla huomatuksi, jäädä kiinni.

Jan


Input: Hän iskee tahallaan oven kiinni perässään liian kovaa.


Input: Hän heittää palatessaan avaimet eteisen pöydälle, riisuu kengät vasta makuuhuoneessa.


Input: Pääsky ei havahdu.

Pääsky


Input: Pääsky ei avaa silmiään, ei vaadi selitystä, käpertyy vain tiukemmin Ikean peiton alle ja ynähtää unissaan.

Pääsky

Ikean


Input: Aina sillä on kylmä.


Input: Lakanat ovat eri paria ja liukuneet pois paikoiltaan.


Input: Ne kaipaisivat jo kai pesuakin, taas.


Input: Tai ehkä ne ovat jotenkin väärän kokoiset alun perinkin tähän sänkyyn, tähän huoneeseen, tähän asuntoon.


Input: Jan nykii peittoa paremmin Pääskysen päälle ja itsensä päälle, asettuu paikoilleen muutamaksi tunniksi ennen kellonsoittoa.

Jan

Pääskysen


Input: Paras aika lähteä ulos on ennen auringonnousua.


Input: Yökerhoissa on vielä elämää ja keskustan taksitolpilla, mutta lähiöt nukkuvat.


Input: On liian aikaista herätä työpäivää varten.


Input: Pikkukaduilla kaikki torkkuu.


Input: Ainoat vastaantulijat ovat jäniksiä ja siilejä, yhtenä yönä Jan näki ketunkin.

Jan


Input: Tässä kaupungissa paras suunta kulkea on pohjoinen.


Input: Jan etsii paikkoja, joihin on asetuttu: mauttomia puutarhatonttuja ja koristeellisia portteja, linnun muotoisia tuuliviirejä, tai lentokoneen, kivikkopuutarhoja, pihakeinuja.

Jan


Input: Jan miettii miten hän itse järjestäisi ne paremmin, kunnostaisi, vaalisi.

Jan


Input: Jan sivelisi keinun pintaan uuden maalin.

Jan


Input: Istuttaisi lisää lehtipuita, tammia, vaikka ne kasvavatkin hitaasti.


Input: Katuvalojen heijastukset leikkaavat ilmaa, osuvat lehtiin puissa ja pihoilla.


Input: Nyt on hyvä omenavuosi.


Input: Lehdet haravoidaan pian pihoilta pois.


Input: Niin Jankin tekisi, mutta jättäisi lehtikasan pitkäksi aikaa tontin reunalle odottamaan.

Jankin


Input: Lapset saisivat auttaa haravoinnissa ja hypätä keskelle kahisevia värejä.


Input: Lapsia on mielikuvissa kolme tai kahdeksan, omia ja naapurin sekaisin.


Input: Janin ja Pääskysen omassa talossa ovet olisivat aina auki vieraille, sisään saisi poiketa ilmoittamatta.

Janin

Pääskysen


Input: Tällaisina syysöinä puutarhassa voisi sytyttää elävän tulen kesän muistoksi, juoda lasillisen, vain yhden.


Input: Rakastella, kun lapset ovat menneet sisälle unilleen.


Input: On viileää, muttei vielä niin viileää ettei voisi.


Input: Siis voisi, jos.


Input: Viikonloppuaamuina Jan sanoo Pääskyselle, että pitäisi ostaa uusia lakanoita, ehkä uusi asuntokin, tai talo.

Jan

Pääskyselle


Input: ” Pääsky, pääskysein, rakennettaisiin jo pesä.”

Pääsky


Input: ” Höhlä.


Input: Ei siihen ole nyt varaa.”


Input: Katsotaan ensi kuussa, katsotaan ensi vuonna.


Input: Jos olemme yhä täällä.


Input: Pääsky haluaa pitää kantamukset keveinä.

Pääsky


Input: Omaisuudesta on vain vaivaa, kun ennen pitkää pitää kuitenkin siirtyä johonkin.


Input: Ikean sänkykin on vähän liikaa, halvahkoa käyttötavaraa, mutta sentään ilman turhaa tunnearvoa.

Ikean


Input: Vapaa on vain se, joka voi tarvittaessa heittää kaiken menemään.


Input: Tämä kaksio on ollut koti jo kolme kuukautta, tuskin tässä enää kovin pitkään pysytään.


Input: Väliaikaisuus on ainoa pysyvä asia.


Input: Janilla on vanha puhelinmuistio, jota hän koettaa edelleen pitää ajan tasalla.

Janilla


Input: Ystävien numerot pysyvät nykyisin samoina, mutta osoitteet muuttuvat monilla.


Input: Oma osoite on kirjoitettu kanteen lyijykynällä.


Input: Siirtyminen pois on selvää, kun sopimukset päättyvät ja silpputyöt vaihtuvat toisiin.


Input: Aina joku on töiden välissä tai hetken freelancer tai ikuisesti jatko-opiskelija, vaihtamassa projektista seuraavaan.


Input: Koko sukupolvi on jatkuvassa liikkeessä.


Input: Liike on ainoa asia, johon on järkevää tottua.


Input: Miksi pitää kiinni kenestäkään, kun myöhemmin pakotetaan kuitenkin päästämään irti?


Input: ” Kuka muka pakottaa?


Input: Kuka meidän elämästämme päättää, ellemme me itse sitä tee”, Jan kysyy Pääskysen selältä, sulkeutuvalta etuovelta.

Jan

Pääskysen


Input: Jonnekin sillä on taas kiire.


Input: Tässäkin kaupungissa ilmansuunnat ovat oikeastaan ihan väärin.


Input: Jan ei ole vielä tottunut siihen, että kaupungissa on joki, ei järveä.

Jan


Input: Jos tänne olisi jäämässä, voisi ehkä totutella, mutta ensi kuussa voidaan olla jo toisaalla.


Input: Ihmisille puhuminen on entistä vaikeampaa.


Input: Pääsky puhuu kirjakieltä, niin ei tarvitse selitellä kenellekään mitään vaivaannuttavaa.

Pääsky


Input: Jan puhuu ainakin neljää murretta sekaisin eikä enää yhtään niistä sujuvasti.

Jan


Input: Välillä pitää oikein keskittyä siihen mitä sanoo.


Input: Sanat juuttuvat kiinni kitalakeen, unohtuvat ennen kuin ehtivät ulos asti.


Input: Ruokakaupassa leipä ei ole koskaan ihan niin kuin pitää.


Input: Ne väittävät sitä rieskaksi, mutteivät pistä piimää taikinaan.


Input: Perunat ovat väärää lajia, mansikat Espanjasta.

Espanjasta


Input: Pääsky kulkee hyllyjen välissä puolijuoksua, improvisoi, poimii mukaan milloin mitäkin umpimähkään.

Pääsky


Input: Jan tekee listoja, kulkee hitaasti, vertailee.

Jan


Input: Pääsky lähtee kävelemään mieluiten iltapäivisin ja isossa porukassa eikä koskaan pohjoiseen, mieluummin itään ja etelään.

Pääsky


Input: Katso miten rumia taloja, kuin arkkitehtuuria Neuvostojen maasta.

Neuvostojen maasta


Input: Miten joku voi täälläkin asua?


Input: Miksei voisi?


Input: Voimmehan mekin.


Input: Verenpisaroita


Input: Tulipa tällänen väli stoori kirjotettua kesken matikan tunnin, kertokaa mitä ootte mieltä ja että pitäskö tälle seurata jatkoa? :DD


Input: Viiva, toinen, kolmas.


Input: Viivoja toisensa perään.


Input: Pian ne vilisevät silmissä, sekoittaen näkökenttää ja mieltä.


Input: Karjaisen ja nousen seisomaan kovan ryminän saattelemana.


Input: Aika hidastuu.


Input: Kellon viisarit lyövät hitaammin ja lopulta pysähtyvät.


Input: Kaikkien päät kääntyvät minuun.


Input: Tuntuu kuin siihenkin menisi ikuisuus.


Input: Viisi, kymmenen, viisitoista, minuuteista ei voi olla varma.


Input: Naamani valahtaa tomaatin punaiseksi, kun veri lähtee kiertämään poskissani vinhaa vauhtia.


Input: Nappaan tavarat syliini ja juoksen kompuroiden ulos luokasta.


Input: Aika palautuu ja kello soi samalla sekunnilla, kun paiskaan luokan oven kiinni.


Input: Istun koulun vessassa ja tuijotan lattiaa.


Input: Se on täynnä mutaisia kengänjälkiä ja vessapaperin paloja.


Input: Noloudelle ei tule loppua.


Input: Eilen kompastuin ruokalassa ja heitin lautasellisen kuumaa ja hyvin haisevaa puuroa opettajan naamaan.


Input: Se oli kamalaa.


Input: Otan viimeisen palasen vessapaperia käteeni ja revin sitä pala palalta.


Input: Palaset leijailevat kohti lattiaa ja ääneti kasautuvat, jo ennestään suureen silppukasaan.


Input: Paperi loppuu.


Input: Katson silppukasaa.


Input: Pieni punainen pisara putoaa kasan keskelle.


Input: Kosketan etu- ja keskisormillani nenäni ja suuni väliin.


Input: Sormet kastuvat ja värjäytyvät punaiseksi.


Input: Vavahdan.


Input: -Taas ..., kuiskauskin kaikuu vessassa.


Input: Kello soi, mutta en tee elettäkään.


Input: Veri putoaa pisara pisaralta paperi silppuun.


Input: Silppu värjäytyy kauniin punaiseksi taideteokseksi.


Input: Ajatus verestä taiteena saa minut hymyilemään ja värisemään.


Input: Se pelottaa, mutta samalla kiehtoo minua.


Input: Näen päässäni valkoisen taulun.


Input: Se on täynnä Verenpisaroita.


Input: Ensimmäinen ..


Input: Tässä ois mun ensimmäinen lyhyt novellini.


Input: Ja siis se ei tosissaan oo pitkä!


Input: Metsä puhuu minä vaikenen.


Input: Kuulen sen hiljaiset sanat korvissani.


Input: Ne ovat kauniit ja hennot.


Input: Voin sulkea silmäni ja hengittää keuhkoni täyteen raikasta neulasten tuoksua.


Input: Se saa kylmätväreet kulkemaan lävitseni.


Input: Tämä on ainoa paikka, jossa rauhoitun.


Input: Rakastan tätä paikkaa.


Input: Kuinka usein olenkaan tullut tänne rauhoittumaan.


Input: Voisinpa jäädä tänne ikiuisiksi ajoiksi.


Input: Ei tarvitsisi kuulla isän ainaista valitusta ja pikkuveljen sydäntäraastavaa itkua.


Input: Olisipa äitikin täällä.


Input: Hän pitäisi tästä paikasta.


Input: Voin nähdä sieluni silmin kuinka äidin musta, pitkä tukka hulmuaa tuulessa ja hän hymyilee kääntyessään katsomaan minua.


Input: Kuva kuitenkin katoaa ja sulautuu vihreisiin neulasiin ja lehtiin.


Input: Tuuli ujeltaa puiden lomasta ja saa minut hymyilemään.


Input: Tämä on Metsä.


Input: Istun suurella, harmaalla kivellä.


Input: Kivi on kylmä ja kostea, mutta en välitä.


Input: Kun suljen jälleen silmäni voin kuulla metsän hennot sanat.


Input: En ymmärrä niitä, mutta ne ovat kauniit.


Input: Hymyilen.


Input: Täällä minä voin vain kuunnella.


Input: Muualla en kuule.


Input: En pysty kuuntelemaan.


Input: En kuule isän ja pikkuveljen ikävää äitiä kohtaan.


Input: Tai sitten en vain halua kuulla sitä.


Input: En myöskään kuule kavereitani tai opettajaani.


Input: En vain kuule ketään.


Input: Silloin minä olen äänessä.


Input: Olen puhunut kokoajan, siitä lähtien kuin äiti kuoli.


Input: En kai vain halua kuulla muiden ongelmia.


Input: Mutta täällä, metsä puhuu ja minä vaikenen.


Input: Aurinko alkaa laskea ja saa ilman viilenemään.


Input: On aika lähteä.


Input: Tiedät kuitenkin yhtä hyvin kuin minä, että palaan tänne vielä.


Input: En ehkä huomenna tai ylihuomenna, mutta palaan kuitenkin.


Input: Palaan kuuntelemaan sinua.


Input: Entä sitten


Input: Oli jengi ja se oli yhtä kaikki.


Input: Juan, Hernandes, Pablo, Lisa, Mayerly, Javes.

Juan

Hernandes

Pablo

Lisa

Mayerly

Javes


Input: Kaikki.


Input: Kesä oli jo alkanut ja se olisi paras kesä ikinä.


Input: Tiesin joka solullani, että nämä ovat niitä viikkoja, joita muistellaan syksyllä, nauretaan porukalla, herkutellaan yksityiskohdilla.


Input: Odotin keskikesän bileitä ja vatsanpohjassani kupli.


Input: Syksyllä alkaisi opiskelut, mutta nyt niille saattoi haistattaa pitkät.


Input: Syksyä ei ole, on vain nyt.


Input: Meillä oli ruoat, viiniä läjäpäin, joillakin kukkaa.


Input: Koko jengi kasassa, varmaan kaksi- tai kolmekymmentä mimmiä ja kundia.


Input: Isot bileet rannalla, aamuun asti.


Input: Musiikkia, lisää ihmisiä.


Input: Ihastusta, kesää, kuiskailua pusikoissa.


Input: Aallot sekoittuvat hälinään ja musiikkiin, kaikki on musiikkia, humalluttavaa, iloista, kyyneltensekaista.


Input: Kuulen sen juhlan äänen, pystyn haistamaan ne tuoksut, tuntemaan sen humalan, kesästä ja kaikesta.


Input: Me ollaan vielä nuoria.


Input: Me voidaan tehdä mitä vaan ja se todella on mitä vaan.


Input: Ilta tummuu, tuoksuu mereltä ja nuotiolta.


Input: Miten selität Espanjan kesäillan sille, joka ei sitä tiedä?

Espanjan


Input: Et mitenkään.


Input: Mennään porukalla rantaa kohti, voitaisiin mennä alikulkusillankin kautta, mutta siitä tulisi mutkaa, eikä meillä ole aikaa, me ollaan tässä just nyt ja aikaa on vähän, vaikka me tuhlataankin sitä yleensä kuin lottovoittajat.


Input: Junarata tuoksuu.


Input: Puulle, metallille, kuselle.


Input: Odotetaan, että tavarajuna kolkuttaa menemään, päästään ylittämään rata.


Input: Radan takana biitsi, biitsillä bileet.


Input: Juhlien ääni kuuluu jo.


Input: Nyt päästään, nyt.


Input: Kiivetään verkkoaidan yli ja lähdetään porukalla juoksemaan raiteiden yli


Input: Sitten


Input: Ikävä uutinen


Input: Luen siitä facebookista ja ajattelen sen olevan huono vitsi.

facebookista


Input: Joo muutamissa sekunneissa ymmärrän, ettei niin huonoa vitsiä voi olla olemassa ja alan itkeä.


Input: Seuraavana päivänä Mies kysyy, onko se totta ja vastaan kylmästi ja välinpitämättömästi kuin vastaisin siihen, sataako ulkona oikeasti, että kyllä, kyllä se on totta ja ei, en tiedä miksi.


Input: Kolmantena päivänä äiti soittaa kertoakseen asiasta.


Input: Sanon, että tiedän jo, mutta kysyn kuitenkin tarkennusta.


Input: Ja äiti kertoo.


Input: Keskustelumme kuulostaa samalta, kuin jos keskustelisimme siitä, miksi veljeni ei ostanutkaan maitoa, vaikka lupasi:


Input: -Hänen piti tehdä joku koulutehtävä ja ollessaan lähdössä hän ei löytänytkään auton avaimia.


Input: Lopulta kun hän ymmärsi lähteä pyörällä, kauppa oli jo kiinni.


Input: -Okei.


Input: No niin käy joskus.


Input: -Minä kävin sitten Siwassa ja ostin appelsiinimehua.

Siwassa


Input: Sinähän joit sitä aika paljon viime keväänä?


Input: -Joo, hyvä juttu.


Input: Mutta asia, josta puhumme ei todellakaan ole maidon unohtaminen.


Input: Ei, kyseessä on kokonainen elämä.


Input: Siitä huolimatta unohdan äidin ja keskustelun melkein tunniksi: tapaan kotini edessä vanhan ystävän ja rupattelen hänen kanssaan mukavia, hänen kaverinsa tarjoaa omenan ja rouskuttelen sitä kiivetessäni rappusia ylös, valmistan itselleni täydellisen aterian ja nautin sen kynttilänvalossa, rakastan päivällä ostamaani uutta levyä ja ajattelen päiväni olevan täydellinen.


Input: Kunnes biisissä tulee kohta: syyskärpäset oli lihavia ja kun yksi niistä laskeutui vierelleni mietin kuinka naurettavan helppoa olisi saada se pois päiviltä ja minä jään ajattelemaan miten helppoa todella on tappaa hyönteinen, miten naurettavan mitättömänä monet meistä ihmisistä pitävät hyönteisen tappamista.


Input: Enkä voi olla ajattelematta, onko olemassa jokin, joka tappaa ihmisiä yhtä lailla huvikseen kuin hyönteisiä.


Input: Ja silloin vasta silloin ensimmäisen kerran kunnolla silloin ymmärrän, että ihminen on kuollut.


Input: Että taas yksi minun tuntemani ihminen on kuollut.


Input: Että nimeni on laitettu addressiin, koska olin kyseisen ihmisen kanssa paljon tekemisissä viime keväänä.


Input: Ja silloin minä ensimmäistä kertaa kunnolla näen hänet silmissäni.


Input: Näen tilanteen, jossa hän ojentaa minulle pillimehun komerostaan tai kertoo, miten hän on ajatellut ensi syksyn järjestää.


Input: Kuulen hänen äänensä korvissani, kun hän soittaa minulle tavoitellessaan veljeäni.


Input: Enkä voi uskoa, ettei häntä enää ole.


Input: Että hänellä on hautajaiset.


Input: Että äiti menee sinne.


Input: Eikä minulle jää muuta kuin itkeminen, jota harva edes ymmärtää.


Input: Suru, jonka muut ohittavat huulien mutristamisella ja lauseella " eihän se voi olla kuollut! ".


Input: Ja minä itken ja sammutan ärsyttävän cd-soittimen (lähinnä siksi, etten halua ihanan levyn alkavan kuulostaa hänen kuolemaltaan) ja haen keittiöstä paperia niistääkseni.


Input: Ja katson itseäni peilistä.


Input: Enkä minä yllätyksekseni näytä maailman surkeimmalta olennolta, en punasilmäiseltä surkeudelta.


Input: Vaan minä näytän vain ja ainoastaan hyvin nuorelta ja suloiselta tytöltä, jonka silmistä valuu pyöreitä ja tasaisia kyyneleitä.


Input: Enkä voi olla hymyilemättä peilikuvalleni.


Input: Enkä voi olla hymyilemättä kun näen itseni hymyilevänä.


Input: Enkä voi olla olematta onnellinen, kun tiedän muidenkin surevien joskus hymyilevän ensimmäistä kertaa tai tuntevansa sen hyvän tunteen, kun pitkän itkemisen jälkeen ensimmäisen kerran naurahtaa.


Input: Tajunnanvirtaa alkoholista


Input: Istun sohvan nurkassa jotenkin ulkopuolisena osaamatta päättää tunteako itseni säälittäväksi vai muita älykkäämmäksi.


Input: Välillä minusta tuntuu, että olen ainoa, joka ei ole hyväksynyt kohtaloaan alkoholille elämänsä perustavana pikkukaupungin tyypillisenä asukkaana, välillä taas vajoan epätoivoon, koska en saata keksiä vaihtoehtoista identiteettiä itselleni.


Input: Jos minä en pidä kaljanjuonnista pahalta haisevassa olohuoneessa, mistä minä sitten pidän.


Input: Olen tyypillisin vaikea ihminen.


Input: En mä halua tehdä tätä, mutta ei mulla ole parempiakaan ideoita.


Input: Miksei mulla ole?


Input: Kesäsuunnitelmat kuulostavat samaan aikaan odottamisen arvoisilta huippujutuilta ja ahdistavilta ylipitkiltä kosteilta bileiltä.


Input: Piristyn saatuani puoli mukillista kitkerää, mustaa kahvia.


Input: Se on niin pahaa, että joudun huuhtelemaan suuni oluella lopettaakseni naaman vääntelyn ja saadakseni kauhun uurteet pois silmistäni.


Input: Kofeiini kuitenkin piristää.


Input: Jaksan lähteä baariin tarkkailemaan ympäristöäni.


Input: Siellä ulkopuolisuuteni jatkuu ja korostuu, mutta pidän siitä: pidän roolistani tarkkailijana.


Input: Fantani maistuu paremmalta kuin vastapuristettu tuoremehu ja nautiskelen juomaani melkein ylemmyydentuntoisena.

Fantani


Input: Parhaimmat yllään ja meikattuna harvoin baarissa nähtävät naiset vaikuttavat typeriltä.


Input: Minkä vuoksi he pynttäytyvät voidakseen kiskoa siideriä kantakapakassa keski-ikäisten juoppojen, vasta juomaluvan saaneiden pikkulasten ja alkoholisoituvien nuorten aikuisten joukossa?


Input: Tunnen melkein ylpeyttä olohousuistani ja hupparistani.


Input: Olen vain ohikulkumatkalla sanomassa hyvät yöt kavereille ennen kotiin painumistani.


Input: Olenko minä se väärin pukeutunut?


Input: Vai voiko tosiaan pitää paikkansa, että minun neljäs olohuoneeni, jonne tulen arki-iltana juomaan teetä ja pelaamaan lautapelejä kavereiden kanssa, on jollekin laittautumisen, aloittelun ja jatkojen väliin jäävä bilepaikka?


Input: Uskomatonta.


Input: En sentään asu täällä enää kauaa.


Input: Vain niin monta viikkoa, että ehdin rakentaa itselleni epärealistista maailmankuvaa, joka todennäköisesti tulee musertumaan, kun opiskelemaan muuttaessani tajuan elämän olevan kaikkialla samanlaista: tylsää tai alkoholipitoista.


Input: (Sillä vaikka minulla olikin baarissa erinomaisen limsani äärellä mukavaa, se ei sulje pois tylsää alkuiltaa ja yksinäistä seuraavaa aamua, kun olutta nauttinut Mies ei ollutkaan tullut yöksi meille.)


Input: Talovahtina ties kuinka monennetta kertaa


Input: Olen ollut tylsä, käyttäytynyt kuin keski-ikäinen nainen.


Input: Aivan kuin olisin liian vanha nuorten rientoihin ja valvomiseen.


Input: Ehkä minä olenkin.


Input: Ei kiinnosta maksaa viittätoista euroa sisäänpääsystä, viittä euroa oluesta, kymmentä euroa taksista ja kymmentä euroa niistä kurkkupastilleista ja nenäliinoista, jotka joudun ostamaan palellutettuani itseni taksijonossa, jossa saa odottaa aina vähintään puolitoista tuntia.


Input: Niin se meni tänäkin viikonloppuna.


Input: Veli kertoi viettäneensä yhteensä kolme tuntia taksia odottaen ja se oli ihan perseestä.


Input: Onneksi minä olin kotona nukkumassa.


Input: Oli meillä sentään vieraita.


Input: Ensimmäisenä iltana kävin saunassa ihmisten parveillessa keittiössäni ja palasin yöpuvussa ja ala-asteelta peräisin olevassa fleece-hupparissa.


Input: Kolmanenta iltana olin vähän freesimpi oloasussani, mutta hiuksia en ollut jaksanut harjata päiväsaunan jälkeen.


Input: Siitä huolimatta joku kysyi, olenko lähdössä baariin!


Input: (Jos jotain jäi hämäämään toisen illan puuttuminen, silloin kukaan ei kiinnittänyt huomiota asuuni, koska pelasin vain tietokoneella ja katsoin elokuvaa omassa rauhassani.)


Input: Kolmen päivän viikonloppu on ehdottomasti liian pitkä.


Input: Olisin hyvin pärjännyt alkoholitta, mutta totta kai joku ilmestyi meille sunnuntaina laivatuliaisten kanssa ja sanoi, että juokaa kaikki vaan pois.


Input: Pakkohan sitä on maistaa, kun ilmaiseksi saa herkkulikööriä tai juomasekoitusta.


Input: Ja yllätysyllätys muutaman tunnin päästä olin ajatunut parisuhdekriisiin typerän vänkäämiseni ansiosta.


Input: Olin jo varma, että eroamme, mutta muutamien hermosavujen jälkeen Mies palasi takaisin sänkyyni.

Mies


Input: Siinä vaiheessa olin jo nukahtanut, mutta tajusin sen aamulla.


Input: Yritin varovaisesti kietoa käteni hänen ympärilleen, mutta vastaanotto oli jotenkin nihkeä.


Input: Luovuin jo toivosta ja kännyin selkä päin, kunnes lupaava käsi taputti minua olkapäästä ja käännyttyäni jälleen näin kutsuvan kainalopaikan vain minua varten.


Input: Kovin kauaa en kyllä nauttinut sovinnosta, sillä Mies oli kuuma, untuvapeittoni oli kuuma, enkä minä ollut enää väsynyt.

Mies


Input: Niinpä tulin kuljeskelemaan alakertaan ja kauhistelemaan sotkua, joka ei edes ole mikään massiivinen.


Input: Vähän pulloja siellä täällä, muutamia lautapelejä pöydillä, popkorneja lattialla ja tiskipöytä täynnä laseja.


Input: Olisin niin ollut tyytyväinen, jos olisin saanut kahdenkeskisen viikonlopun Miehen kanssa ja olisimme voineet huolettomasti palata lapsuuteen ja pelata Playstationia (ykköstä, tietenkin) ja tietokonepelejä, pyöriä lumessa koiran kanssa ja syödä liikaa herkkuja.

Miehen

Playstationia


Input: Iltaisin olisimme voineet käyttäytyä kuin seurustelevan nuorenparin kuuluu: katsoa elokuvia sylikkäin ja siirtyä aikaisin vuoteeseen, jossa ei olisi tarvinnut tippaakaan välittää natisevasta sängystä tai narisevasta lattiasta.


Input: Mutta ei niin ei.


Input: Toiveistani täyttyi ainoastaan muutama puolikas: sain liian lyhyen hetken harrastaa huoletonta seksiä, sain yksinäni katsoa elokuvan, sain veljen seurassa keittiön pöydän ääressä syödä liikaa jäätelöä ja kinuskikastiketta ja sain aamupostia hakiessani temmeltää vähän lumessa koiran kanssa.


Input: Mutta on tässä päivää vielä jäljellä, jopa kymmenen tuntia rauhaisaa aikaa, ennen kuin talon emäntä ja siivellä elävä maajussi (hän ei tee tämän talo hyväksi yhtään mitään, minkä takia voisin edes harkita kutsuvani häntä isännäksi) palaavat.


Input: Talovahtina


Input: Kaikki isot pyyhkeet olivat pyykkikorissa, pesukoneessa tai kuivaustelineellä märkinä.


Input: Minulla olisi ollut yksi kerran käytetty pyyhe huoneessani, mutta yläkertaan oli liian pitkä matka ja olin jo ehtinyt riisua vaatteeni.


Input: Kuivasin itseni käsipyyhkeeseen.


Input: Se oli todella riittävä.


Input: Ihmettelin, mikseivät ihmiset aina kuivaa itseään käsipyyhkeisiin.


Input: On suorastaan tuhlausta käyttää valtavaa pyyhettä, josta yli puolet jää hyödyntämättä.


Input: Ainoa hyvä puoli isoissa pyyhkeissä on, että ne ympärillä voi kuljeskella ympäri taloa, vaikka ei nauttisikaan ylhäisestä yksinäisyydestä (kuin minä sinä päivänä).


Input: Tietenkin iso pyyhe on myös rannalla aika ehdoton, mutta rantapyyhkeet ovatkin ihan omaa luokkaansa.


Input: Niiden on hyvä olla valtavia ja ohuita ja niissä on hyvä olla joku värikäs kuva, että omansa löytää helposti, jos on vaikka käynyt uimassa.


Input: Kuivasin siis itseni käsipyyhkeeseen, löysin onnekseni kodinhoitohuoneesta puhtaat ja silitetyt alushousut ja kävelin onnellisena kuivana huoneeseeni ilman turhaa suurta pyyhettä.


Input: (Olisin tietenkin voinut kävellä alastikin, mutta matkalla pitää ohittaa kadulle antava ikkuna ja olisi ollut kiusallista katsoa alasti jotain viatonta ohikulkijaa silmiin.)


Input: Täytyy myöntää, että huoneeseeni päästyä kiedoin kerran käytetyn pyyhkeen pitkiin hiuksiini ja peitin puhtaan varteni kylpytakilla, mutta jos olisin lyhythiuksinen ja kiireinen, olisin voinut aivan hyvin vain pyyhkäistä hiukseni kuivaksi (käsipyyhkeeseen) ja pukeutua samantien.


Input: Mutta asiaan.


Input: Elämässäni on tärkeämpääkin kuin käsipyyhkeet ja rantapyyhkeet.


Input: Nimittäin saamattomuus.


Input: Useita kertoja viikossa, jopa päivässä, olen ajatellut, että tästä kirjoitan ja tämän muistan varmasti, mutta tietokoneen ääressä inspiraationi katoaa ja huomaankin kirjoittelevani turhia viestejä samoille typerille foorumeille.


Input: Olen siitä pahoillani.


Input: Vielä enemmän alemmuudentuntoiseksi minut on saanut liiallinen Bukowskin lukeminen.

Bukowskin


Input: Likainen vanha lihava juoppo Henry Chinaski Bukowskin yhdessä loistavassa romaanissa on kaikin tavoin mies, jota minun kuuluisi katsoa nenä nyrpistyneenä ja jonka naisia minun kuuluisi pitää hulluina, mutta jostain syystä hän saa minut tuntemaan itseni saamattomaksi ja säälittäväksi.

Henry Chinaski

Bukowskin


Input: Että niin rappioitunut ja alkoholisoitunut elämänpakenija voi saada elätettyä itsensä runoillaan ja luennoillaan, mutta minä, näennäisesti pirteä ja selväjärkinen, en saa mitään aikaiseksi.


Input: En saa istutettua itseäni pöydän ääreen kirjoittamaan, enkä varmasti pystyisi kesken metsään eksymisen kaivamaan taskustani muistikirjaa ja kirjoittamaan runoa naisten vaikeudesta ja iloista.


Input: Tietenkin Chinaski on fiktiivinen henkilö ja tietenkin Bukowskin on täytynyt kirjoittaa hänen saavan jostain rahaa, mutta hän voisi aivan hyvin olla todellinen, eikä siksi ole väärin verrata itseäni häneen.

Chinaski

Bukowskin


Input: Eilen halusin vielä ryypätä, koska jokainen lukemani " viini " sana sai minut muistelemaan suloista punaista nestettä, mutta tänään minusta on alkanut tuntua, kuin kaikki Chinaskin juoma alkoholi vaikuttaisi minussakin ja saisi minutkin kärsimään kroonista krapulaa.

Chinaskin


Input: Hyvä on, liioittelen vähän: minulle riittäisi murto-osa kaikesta Chinaskin juomasta viinasta; jos joisin yhtenäkin iltana yhtä paljon kuin hän, olisi vatsahuuhtelussa ja teholla alkoholimyrkytyksestä.

Chinaskin


Input: Mutta mahani on tosissaan.


Input: Se ei pidä ajatuksesta, että kaataisin siihen punaviiniä tai jonkun iloisen drinkin.


Input: Se ei myöskään himoitse Chinaskin nauttimia pähkinävoi-banaani-voileipiä.

Chinaskin


Input: Ajatuskin saa sen myllertämään.


Input: Ehkä kuitenkin juon huomenna.


Input: Minulle on luvattu ilmaista ilolientä lähtöni kunniaksi: ensi viikolla lähden tutustumaan maailmaan!


Input: Haluaisin kulkea oman taloni omalla nurmikollani paljain varpain


Input: Näytän pikkutytöltä, jonka ei vielä tarvitse käyttää rintaliivejä.


Input: Jos minulla ei olisi mekkoa, pitkiä hiuksia ja lapsellisia tyttömäisiä kasvoja, kuka tahansa voisi luulla minua mieheksi.


Input: Ihmeellistä, että pari vuotta sitten rakastin tasaista tunnusmerkitöntä (pääsykoekirjojen kieli tunkee vahingossakin sanastooni) rintakehääni, mutta nyt toivoisin edes yhden ihmisen kiinnittävän huomiota siihen, ettei minulla ole rintaliivejä.


Input: Eikä sillä tavalla, kun isoäiti kommentoi nähtyään minut kokeilemassa vanhojentanssipukua, että kyllä jotku liivit sais olla, koska mekossa on turhaa tilaa.


Input: Ei, vaan sillä tavalla, että miehet katsovat perääni kuin teinipojat teinileffoissa.


Input: En minä kyllä oikeastaan sitä kaipaa.


Input: Kaipaan omaa kotia.


Input: Vaikka sitä pientä mummomökkiä kilometrin päässä kotoa.


Input: Pieni vihreä rakennus, jossa ei voi monta huonetta olla, suihkukin siellä on varmaan joku naurettavan pieni komero vessanpöntön vieressä.


Input: Mutta se olisi talo.


Input: Ei mikään typerä kerrostaluyksiö paperiseinineen.


Input: Siinä olisi piha, ulkorakennus, leikkimökki ja puita!


Input: Jos saisin viikonlopuksi joukon ihmisiä raivaamaan turhat puskat, ruman saniaismaan ja portin peittävän kuusivanhuksen, pihaan mahtuisi jopa kohtalaisen kokoinen nurmikko ja kaunis pikkuruinen kukkamaa.


Input: Paljon suurempi kuin rivitaloasunnon etu- ja takapiha yhteensä, jopa suurempi kuin kotikatuni pienpihaisimmilla omakotitaloilla.


Input: Maalaisin talon vihreisiin seiniin sateenkaaren.


Input: Ja laivan.


Input: Tai joku piirustustaitoinen saisi piirtää laivan.


Input: Sellaisen yksinkertaistetun purjeveneen.


Input: Tekisin mitä vain saadakseni soman pikku talon, jonka seiniin on maalattu purjevene aaloissa ja sateenkaari.


Input: Mutta ei minulla ole aikaa muuttaa uuteen taloon.


Input: Ei aikaa olla siellä.


Input: Hädin tuskin ehdin asua nykyisissäkään kahdessa ja puolessa kodissani (joskin puoli on harhaanjohtava käsite: oikeasti nukun siellä miltei eniten, mutta virallisesti olen siellä vain vieraana).


Input: Ja haluaisin toki vierailla useammin mummulassa ja Skip-bo-kodissani.


Input: Kavereitakin tulisi nähdä.


Input: Tarina vanhuksesta ja pienestä linnusta


Input: Varmuudella niskalenkistään yön ylle nousi aurinko liki pilvettömälle taivaalle itsevarmuutta uhkuen.


Input: Se iski kamaraan lisää löylyä ja näki, kuinka puut sekä kasvit nousivat nuupaltaan jälleen tervehtimään tätä, eikä ollut voinut olla tuntematta hienoista omahyväisyyttä omasta toimenkuvastaan kaikkeudessa.


Input: Tämän todella oli kaikki valta.


Input: Halutessaan aurinko pystyi tuhoamaan tai palauttamaan elinvoiman mille tahansa organismille mitä ovelimmalla ja yksinkertaisimmalla tavalla.


Input: Toisinaan aurinko teki sitä huvikseen ja silkkaa tylsistymistään, mutta enimmäkseen rangaistakseen pahantekijöitä sekä niitä, jotka olivat jostain syystä astuneet sen tielle.


Input: Pahansisuinen aurinko ei suinkaan ollut, omapäinen kylläkin, ainakin näin tämä itse tuumi.


Input: Yhtä jalkaa auringon kanssa ylös kampeutui pienessä kylässä jossain keskellä Karibiaa vanha mies.

Karibiaa


Input: Tämä ei ollut juuri puheväleissä auringon kanssa, kukapa täysjärkinen olisi, mutta piti keltaista lämmintä palloa ystävänään.


Input: Tämä ystävyys oli verrattain nuori, vasta kaksikymmentäviisi vuotta vanha, ensimmäinen solmittu ystävyyssuhde uudessa maassa.


Input: Mies itse ynnäili uuden muutoksen suhteestaan aurinkoon johtuneen kahdesta syystä.


Input: Ensinnäkin hän oli nuori ja toisekseen aurinko ilkkui hänelle enimmän osan vuodesta kotimaan kamaralla, piiloutui milloin minnekin pilvien taakse tai kieltäytyi osan aikaa edes näyttäytymästä.


Input: Pian muuton jälkeen tilanne muuttui.


Input: Auringolla tuntui olevan rennompi asenne kaikkeuteen, ja vanhus, joskin ensin empiväinen, hyväksyi lopulta täysin uuden ystävänsä olevan pysyvää sorttia–pysyvämpää kuin entisen kotimaansa takakireät ja tuuliset työpaikat.


Input: Tismalleen aamusäteiden nuollessa hellästi pihamaan puunrunkoja asetti vanha mies oikean jalan sukan perään oikean jalan kengän, vasemman jalan sukan perään vasemman jalan kengän, kampasi hopeanharmaat hiuksensa oikeanpuoleiseen jakaukseen ja asetti ylleen flanellipaitansa, mutta jätti napit auki, sillä tiesi auringon pian kiusoittelevan tätä helteellään, mikäli paita jostain syystä olisi pysynyt napitettuna.


Input: Mies oli niin iäkäs, että totisesti tiesi narut joita vedellä sekä luonnon että ihmistenkin suhteen.


Input: Hän oli valmis uuteen päivään tuttuine rutiineineen, tunsi lempeän lämpimän tuulenvireen rinnassaan ja olisi kiittänyt aurinkoa verbaalisesti, jos olisi ollut vähäjärkisempi.


Input: Vanhus askelsi ulos järvelle, kuten päivittäin hänellä oli tapana.


Input: Mies tapasi myös pysähtyä ohikulkumatkallaan viereisen majatalon terassille tarkistamaan, oliko uusia asukkaita talossa.


Input: Jos oli, kysyi tämä heiltä, osaisivatko he pelata biljardia.


Input: Mikäli vastaus olisi myöntyvä, vanhus ja vieras sovittivat kellonajan ottelulle, joka oli yleensä vasta auringon laskeuduttua.


Input: Käytäntö siksi, ettei vanha mies ei juuri hikoilemisesta piitannut, ja biljardissa jos jossakin hiki norui pitkin vanhusta auringon alla alati.


Input: Tänään kuitenkaan ei uusia asukkaita ollut ilmaantunut, niitä tippui tähän vuodenaikaan harvakseen.


Input: Mies kohautti olkiaan ja jatkoi kulkuaan.


Input: Sisimmässään vanhus tiesi, ettei vieraita tulisi ennen kesäkuuta, mutta ei tarkistaminen koskaan pahaa tehnyt.

kesäkuuta


Input: Päästyään järvelle vanha mies katseli vuoroin järveä ja vuoroin aurinkoa päin.


Input: Hän piti eritoten mieluisana tarkkailla sitä, kuinka kalat kävivät purskauttamassa ilmakuplan vedenpintaan, sekä sitä, miten vesi lainehti tämän seurauksena hetken muodostaen loitontuvan ympyrän, ja kuinka osuessaan auringon heijastukseen kajo lainehti hetken mukana ensin kiivaasti, mutta lopulta lauhkeasti.


Input: Laineet muistuttivat vanhusta ihmisen elämänkulusta.


Input: Tiettömänä synnytään, kiivaasti tietä etsitään eikä löydetä ja kun lopulta hoksataan se, lauhdutaan.


Input: Don't worry, be happy oli vanhuksen motto ollut viimeiset vuosikymmenet ja yksinkertaisuudessaan tämä ilahdutti miestä.

Don't worry, be happy


Input: Älä murehdi.


Input: Ole onnellinen.


Input: Katseltuaan kyllikseen mies alkoi tehdä lähtöä, joskaan ei koskaan kiireessä.


Input: Hänen vanhat säärensä olivat ajan saatossa hapertuneet tilaan, jossa yksikin väärä liike aiheuttaisi joko mustelman tai pahimmassa tapauksessa ikävän murtuman jalkaan.


Input: Vanhus kääntyi hitaasti akselinsa ympäri, tepasteli pitkin rantaa ja iskeytyi päivittäiseen tapaansa ruokalaan syömään päivällistä.


Input: Ruokalassa hän tapasi eksyä muiden ihmisten kansoittamaan pöytään juttelemaan heille.


Input: Tämä oli ennemminkin käytännön sanelemaa, pienessä ravintolassa oli vain yksi suuri ruokapöytä, mutta mies piti tällaisesta.


Input: Vanhus kertoili saman tarinan päivästä toiseen aina vain uudestaan; kuinka pohjoisessa oli kylmä, siellä asuu vaimo mutta vanhus itse on täällä, ja kuinka pohjoisen ystävät paiskovat luurin kiinni kun tämä kertoilee auringon olevan hänelle suopea.


Input: Loppukaneetiksi mies heitti oman mottonsa, kampesi itsensä pöydästä ja tyytyväisenä hyräillen tepasteli ylämäkeä takaisin majaansa.


Input: Niin kului vanhuksen elämä lämpimässä ilmanalassa yhtä jalkaa auringon kanssa.


Input: Täsmällisesti kuin ystävänsä toteutti mies päivittäin tehtävänsä kylässä: askelsi majatalon kautta järvelle, ruokalaan ja takaisin majaan.


Input: Tuon tuosta miehen moton kuullessaan ihmiset herkesivät hymyyn.


Input: ” Kuinka osuvaa”, he totesivat,” miten tasapainoinen vanha mies!”


Input: Vanhus oli pidetty tässä kylässä, mutta yksikään ei tiennyt, että miehen luonteesta oli kiittäminen vanhuksen pitkäikäisintä ystävää.


Input: Eräänä aurinkoisena aamupäivänä mies huomasi jotain perin yllättävää järvenselällä.


Input: Hieman auringon alapuolella, mutta selkeästi vedenpinnan yläpuolella liikkui musta piste.


Input: Se kaarteli horjahdellen puolelta toiselle, teki yllättäviä syöksyjä, nousi taas ylemmäs ja horjahteli jälleen.


Input: Piste suureni suurenemistaan ja lopulta vanhus sai vanhoilla silmillään selkoa, mistä oli kyse.


Input: Järvenselkää pitkin taivalsi lintu, erikoisen näköinen otus.


Input: Pieni lintu horjahteli, kaarteli ja lopulta saapui rantaan, yritti istahtaa kaiteelle, mutta pyörtyi ja rojahti puolen metrin matkan asfalttiin.


Input: Linnulla oli paksu harmaa höyhenpeite, kiivaasti tykyttävä rinta sekä nappisilmät, jotka nyt rellottivat kiinni.


Input: Vanhus mittaili lintua vaan ei tunnistanut lajia, ei niitä täällä siinnyt.


Input: Mies tuuppasi hellästi kengänkärjellään lintua, joka virkosi ja alkoi räpytellä siipiään vimmatusti, joskin tuloksetta.


Input: Tästä vanhus päätteli linnun olevan varsin nuori, vanha lintu ei räpyttelisi niin kiivaasti.


Input: Vanha mies tarkkaili hetken eläintä, joka tuntui virkoavan edelleen, muttei tuntunut osaavan enää lentää.


Input: Lentämisen sijaan pieni lintu alkoi pomppia kehää.


Input: " Eiköhän se tuosta tokene ", tuumi mies itsekseen ja jatkoi matkaa kohti ruokalaa.


Input: Siellä mies kertasi elämäänsä, kuten ennenkin, ja kaikki hymyilivät hänelle.


Input: Tepastellessaan ylös kohti kotitaloaan mies havaitsi takanaan ajoittaista räpyttelyä ja vimmattua pomppimista.


Input: Pieni lintu oli seurannut häntä ensin ruokalaan ja lopulta mäennyppylälle.


Input: Linnuilla on varsin etevä aisti vaaratilanteisiin eikä tästä syystä tämä ollut tohtinut asettua näytille ruokalassa, ties vaikka olisi joutunut soppakattilaan ja miehen suuhun saakka.


Input: Kuitenkin nyt lintu oli ottanut suunnan vanhuksesta, johon tämä intuitiivisesti tunsi luottoa.


Input: Se pysähtyi kun vanhus huomasi tämän, katsoi miestä kilpaa ja kuin alleviivatakseen heikkoa oloaan räpytteli siipiään vähän väliä kykenemättä lentämään.


Input: Mikäli vanha mies olisi uskonut linnuille puhumiseen, olisi hän passittanut verbaalisesti tämän matkoihinsa.


Input: Hän pidättäytyi kuitenkin avaamasta suutaan, sillä tiesi, etteivät eläimet pysty ymmärtämään ihmisten kieltä, lukuun ottamatta ehdollistettuja, kotijalostettuja lemmikkejä.


Input: Mies oli ehtinyt siihen ikään, että ymmärsi ihmisen tai eläimen seuraamisen tarkoittavan hänen kohdallaan ainoastaan sitä, että tämä tarvitsi jotain häneltä: joko ruokaa, yösijan tai vihkisormuksen.


Input: Toisaalta matkaseura aina kävi kyseeseen, joten hetken lintua taas tuijoteltuaan mies kääntyi kannoillaan kohti kotitaloaan, eikä pahoitellut sen enempää kuullessaan räpyttelyn ja pomppimisen jatkuvan taustalla.


Input: Aurinko laski jo hiljalleen mailleen vanhuksen avatessa kotitalonsa ovea pienellä avaimella, joka roikkui hänellä narun päästä kaulassa.


Input: Pieni lintu oli seurata miestä sisälle saakka, mutta mies veti tähän rajan, siirsi hennosti kengänkärjellään lintua syrjemmäksi kynnykseltä ja pisti oven kiinni.


Input: Tyytyväisenä päivänsä antiin mies otti ensin oikean jalan kenkänsä jalastaan, sitten oikean sukkansa, vasemman jalan kengän ja vasemman sukkansa, riisui housut ja paidan yltään ja kävi maate.


Input: Aamuaurinko kurkkasi miehen ikkunasta sisään tervehtiäkseen vanhusta.


Input: Mies vastasi tervehdykseen vaatettamalla itsensä ja tepasteli ulos.


Input: Ulkoterassilla vanhus kuitenkin pysäytti liikkeensä, joskin hallitusti murtumien pelossa.


Input: Jotain perin epätavanomaista oli tarttunut vanhan miehen oikeaan silmäkulmaan.


Input: Pieni lintu nökötti varjossa ja nähtyään vanhuksen oli alkanut vimmatusti räpytellä siipiään, pomppia ja pyöriä kehää.


Input: Toiveloma


Input: Kaksi viikkoa heinäkuusta, tästä sovittiin puolison kanssa jo alkuvuodesta.

heinäkuusta


Input: Viisaana miehenä olin katsastellut lomakohdetarjouksia jo joulun alla, löytänyt, ehdottanut, intoillut ja lopulta sopeutunut kompromissiin.


Input: Varannut rantahotellin kaikkine herkkuineen, ostanut kaksi punaista havajipaitaa.


Input: Itselleni ja pojalleni.


Input: Tyttölapselle ja puolisolle uimarenkaat.


Input: Ei puoliso ole hääppöinen uimari.


Input: Hän on kertonut lapsuudestaan sen verran, että polski lastenaltaassa vielä yläasteella.


Input: Tosin en minä jää sen kehnommaksi, armeijan altaassa olin laskea alleni, kun en erottanut enää varpaanpäilläni pohjaa.


Input: Poikani ja tyttäreni ovat vesipetoja, mistä lie geeninsä perineet.


Input: Meille tuli esite.


Input: Siinä laihat naiset ja muskelimiehet nauttivat pillillä oranssia juomaa uima-altaan luona ja ovat iloisia.


Input: Ne näyttävät keskustelevan keskenään.


Input: Keskustelevat iltariennoista, veden lämpötiloista, yläkerran huoneen asukkaan omituisesta tavasta tilata ruoka osoittamalla ruokalistaa tehden samalla hotkintaeleitä.


Input: Toisessa kuvassa lapset pärskivät vettä toistensa päälle nauraen.


Input: Jos meillä tapahtuisi vastaavanlainen episodi, poika ja tyttö olisivat toistensa kurkussa kiinni heti.


Input: Näytin esitettä puolisolle.


Input: ” Käy kuntosalilla”, hän vastasi.


Input: Vaikka vinkkasi silmää sanoessaan, jäi minuun pieni pato.


Input: Olisi tehnyt mieli vastata vaikka mitä, mutta suljin suuni sekä esitteen ja käännyin lasteni puoleen.


Input: Ne repivät esitteen.


Input: Niin läheni matka, kuluivat kevätkuukaudet.


Input: Minä laskin päiviä.


Input: Vuodenkiertoa ei hevin huomannut siinä odottaessa.


Input: Puhumattakaan lasten kasvusta.


Input: Tyttölapsen syntymäpäivä meni siinä sivussa.


Input: Ostin puolihuolimattomasti hänelle pehmopupun.


Input: Tämä täytti kymmenen, ei juuri arvostanut elettäni, irrotti pupulta pään ja marssi mielenosoituksellisesti huoneeseensa kuuntelemaan reggaeta.


Input: Tiesi, etten reggaeta arvosta, kuunteli silti.


Input: Menin istumaan pihakeinuun, en kehdannut äristä, olihan sentään syntymäpäivä.


Input: Neuloin pupulle pään takaisin.


Input: Suvivirsi raikasi, minä lauloin palkeitteni pohjista.


Input: Puolisoni ei, hän ei juuri virrestä piittaa.


Input: Minä olen alkanut näiden yhteisten vuosien varrella ihmetellä, mistä hän oikein sitten pitää.


Input: Olen saanut kasaan jonkinlaisen listauksen.


Input: Hän pitää rusinoista, kuorettomista nakeista, pianoista, hiuksistani (ehkä), kukkien kastelemisesta, hyvinä päivinä töistään, karttapallosta, lapsistaan, koivuista, lämpimästä vedestä, maksalaatikosta, antiikkisista kynttilänjaloista, keltaisesta ja pihlajakaramelleista.


Input: Hän ei pidä suvivirrestä, navastani (ehkä), rusinoista sekoitettuna maksalaatikkoon, sinisestä, banjosta, keskuslukitsemattomista autoista, uimisesta (ei osaa), huonoina päivinä töistään, tuikkukynttilöistä, hyytelöistä, matoista, puuvillasta, kuiskaamisesta, siileistä, sateen äänistä kuivaan asfalttiin, tasakatoista ja reggaesta.


Input: Minäkään en pidä siitä, liittomme on vahva.


Input: Tuli heinäkuu ja lähdön hetki.

heinäkuu


Input: Puolisoni ajoi autoa lentokentälle, joskin vastentahtoisesti.


Input: Meillä on vanha auto, jossa ei ole keskuslukitusta.


Input: Olisin ajanut itse, mutta nenäni valui räkää.


Input: Sitä sattuu toisinaan, tulva on lyhytkestoinen, mutta valtaisa.


Input: Lapsemme räpelsivät kännyköitään terminaalissa, minä niistin ja puolisoani tympi keskuslukitsemattomuus.


Input: Sanoi:” olisimme tämänkin matkan hinnalla saaneet käsirahan keskuslukitukseen”.


Input: Nyt minä vastasin vähän rumasti:” Kuntosali ja keskuslukitus, voitko kerrankin olla pienentämättä miehuuttani.”


Input: Puolisoni kimpaantui ja meni yksin kahvilaan ostamaan rusinoita.


Input: Jäimme lasten kanssa kolmestaan.


Input: Kysyin heiltä, olihan uimarenkaat mukana.


Input: Ei ollut.


Input: Kimpaannuin itsekin, mutta tiesin jättää mainitsematta rumasti.


Input: En halunnut pilata sentään lasten päivää.


Input: En, vaikka toinen niistä kuunteli reggaeta ja toinen luki Stephen Kingiä, vaikka tiesi, ettei minun mielestäni se ollut soveliasta luettavaa kahdeksanvuotiaalle.

Stephen Kingiä


Input: Lentokoneessa tyynnyin ja lepyttelin puolisoani, joka on hankalasti tyynnyteltävää sorttia.


Input: Siinä menikin useampi tunti.


Input: Lapset keskittyivät katsomaan perhe-elokuvaa, jota lepytysyritysten välissä silmäilin itsekin.


Input: Siinä elokuvassa lapsista tuli aikuisia ja aikuisista lapsia.


Input: Perheen isä leikki traktorilla ja äiti barbeilla.


Input: Lapset kävivät töissä ja pistivät vanhempansa arestiin.


Input: Elokuva loppui opetukseen.


Input: Lapsista tuli taas lapsia ja aikuisista aikuisia, mutta vasta kommelluksen jälkeen, jossa mitattiin perheen kokonaiskestävyys.


Input: Minä ostin puolisolleni kahvia, unohdin maidon, mutta sain anteeksi.


Input: Aikaerosta ei hevillä toivuttu.


Input: Kello kuusi paikallista saavuimme hotelliimme, puoli seitsemän päät tuhisivat tyynyjä vasten.


Input: Mutta minkälainen huone.


Input: Pehmeät sängyt, tervetuliaisrommipullo pöydällä.


Input: Minibaari, jossa puolisoni riemuksi rusinoita.


Input: Iso peili, iso kylpyhuone, pieni pöytäjakkara (mutta sitäkin mukavampi ja sympaattisempi), sinapinkeltaiset seinät puolisoni silmäniloksi, ylimääräisiä avainkortteja, kookas parveke, vihreä kokolattiamatto, puhelin, huonepalveluoptio vaikka keskellä yötä, sohva, ilmastointi, näkymä merelle, espanjan tuudittava papatus vaimeana kahtatoista kerrosta alempana, taulutelevisio taivaskanavineen, ruskea vaatekaappi ja jättimäinen kattokruunu.


Input: Heräsin aamuyöllä tutkimaan kaikkea tätä ja perhettäni.


Input: Vanhempi lapsistani oli kääntynyt vatsalleen ja kuorsaili, vaikka julkisesti kieltääkin tämän.


Input: Tytöt eivät kuorsaa.


Input: Minä tiedän totuuden: perheessämme on kaksi tapausta, väite kumotaan joka yö.


Input: Nuorempi käytti havajipaitaansa unikaverina.


Input: Rypistyy vielä.


Input: Puin omani päälle, otin avainkorttini, suorin hissiin ja matkasin kaksitoista kerrosta alaspäin niin, että vatsasta otti.


Input: Uusi-Seelanti

Uusi-Seelanti


Input: Uudessa-Seelannissa asuu rapiat neljä miljoonaa ihmistä.

Uudessa-Seelannissa


Input: Maa koostuu kahdesta pääsaaresta, joista molemmat kumartavat Australiaan päin kuin rengit.

Australiaan


Input: Maan suurimpaan kaupunkiin on ryhmittynyt kolmannes väestöstä, ja muutenkin kansa toimii kuten mikä tahansa länsimainen markkinatalous.


Input: Joskin tässä suhteessa lienee osuvampaa verrata valtakuntaa siihen ujoon serkkuun, joka jokaisessa sukujuhlassa mielellään ei nosta itsestään metakkaa ja joutuu myös hintelyytensä vuoksi aina istumaan nurkkapöydässä.


Input: Uusi-Seelanti on alueellisesti varsin maanjäristysherkkä.

Uusi-Seelanti


Input: Sen saa tämä serkku tämän tästä tuta, nurkkapöydän alle on usein usutettu pikkulapsia leikkimään.


Input: Ja jos lapset saavat päähänsä remeltää niin, että pöytä keikahtaa, on serkun keraamiselle astialle pinoamat kakut ja limpparit vaarassa kokea romahduksen.


Input: Olen lukenut, että seuraavan viidenkymmenen vuoden aikana Uudessa-Seelannissa tapahtuu samanlainen tai massiivisempi järistys kuin syyskuussa 2010 oli.

Uudessa-Seelannissa

syyskuussa 2010


Input: Järkeenkäypää.


Input: Olen myöskin lukenut, että järistyksiä on vuositasolla kymmenenkin tuhatta.


Input: Se on aika monta, joskaan kaikkia ei edes koirat tunnista.


Input: Eteläsaari, joka on harvempaan asuttua, on järistyspotentiaaliltaan aktiivisempaa, mutta maan ollessa suhteellisen pieni ja ohkainen tutinan kyllä tuntee–puhumattakaan mahdollisesta jälkitsunamista.

Eteläsaari


Input: Kuvailtavissa: natiainen heittelee vesi-ilmapalloja nurkkapöytään, osuu jos osuu.


Input: Eliniänodotteeni on laskentatavoista riippuen 82.


Input: Potentiaalista kohkausaikaa on tästä jäljellä viisikymmentäyksi.


Input: Lähtiessäni Uuteen-Seelantiin, elän ikään kuin jatkoajalla yhden vuoden–olettaen, että viidenkymmenen vuoden sisään rytisee.

Uuteen-Seelantiin


Input: Olen tehnyt jo matkasuunnitelmat.


Input: Kun pääsen maahan, olen kolmekymmentäkaksi, elinaikaa viisikymmentä.


Input: Uudella-Seelannin valtiolla vastaava odote on neljäkymmentäyhdeksän.

Uudella-Seelannin valtiolla


Input: Otan mukaan viimeisimmät ennusteet siitä, mihin tai miten minun kannattaisi sijoittua.


Input: Majoitun ensin Aucklandiin mukanani matkalaukku, rahaa, varattu majapaikka ja vasta orastava kiinnostus lammastalouteen.

Aucklandiin


Input: Pohjoisin kolkka siksikin, ettei minun tarvitsisi huolestua kukkeimmalla iälläni niinkään järistysten vaara-asteesta.


Input: Ytimessä ei olla ja lisäksi kaupunki on maan suurin.


Input: Se on hyvä piste aloittaa, ikään kuin pehmeä laskeutuminen.


Input: Riskitön se ei suinkaan ole, hyvä niinkin.


Input: Yksikerroksinen on majapaikkani vielä nuorella iällä, korkeammalle en mieli vielä tähdätä.


Input: Teen työtä jos huvittaa.


Input: Ennen pitkää on huvitettava.


Input: Työttä olen kiertolainen, eikä minulla ole aikomus pyöriä maassa pelkällä vierailijapassilla.


Input: Menen maan mukana.


Input: Jos virta minun yli vie, viekööt.


Input: Olen osa neljän miljoonan nurkkapöytää.


Input: Asteittain etenen kohti Pohjoissaaren eteläkärkeä, ehkä teen mutkan Wellingtonissa.

Pohjoissaaren

Wellingtonissa


Input: Muutan kaksikerroksiseen taloon, olen ehkä neljänkymmenen.


Input: Minulla saattaa olla lapsi, joka puhuu suomea, ehkä englantia, ehkä maoria.


Input: Selitän lapselleni, ettei minulla ole mitään aikomusta jäädä aloilleni sitä mukaa, mitä enemmän vanhenen.


Input: Patistan lapseni reppureissaamaan heti kun mahdollista.


Input: Tämä maa on odottaville tehty.


Input: Tulevat sukupolvet eivät odota.


Input: Orastukseni lammastalouteen kasvaa.


Input: Viidenkymmenen iässä siirryn kohti Eteläsaarta.

Eteläsaarta


Input: Mahdollinen lapseni on jo aikuinen ja ymmärtää motiivini kapinaikänsä jälkeen.


Input: Jossain vaiheessa lapsi olisi uhonnut muuttavansa Suomeen.

Suomeen


Input: Että siitäs saisin.


Input: Minä olisin ohittanut uhkailut olankohautuksella.


Input: Siitä vain.


Input: Se maa tulee kestämään yli vielä sinunkin elinaikasi.


Input: On se Eurooppa sen verran verkkainen liikkeiltään.

Eurooppa


Input: Strategiani muuttuu Eteläsaarella.

Eteläsaarella


Input: Sen sijaan, että olisin aktiivinen toimija (hommaisin lapsia tai töitä tai mitä tahansa, mille olisi kansantalouden silmissä hyötyä), alan odottaa.


Input: Muutan korkeimpaan taloon, jonka saarelta löydän.


Input: Ehkä Christchurch.

Christchurch


Input: Ehkä Invercargill.

Invercargill


Input: Katson päivittäin korkeimmasta talosta ulos ja odotan.


Input: Merinäköala on oltava, ei odotuksessa olisi muuten mitään mieltä.


Input: En eläessäni käy Fidzillä enkä Tongalla, sillä se olisi liian ilmeistä, jos jotain sattuisi tapahtumaan.

Fidzillä

Tongalla


Input: Enkä mene bungalowiin, sillä se ei nouse koskaan tarpeeksi ylös.


Input: Näitä mietin kuuttakymmentä hipoessani.


Input: Kiinnostus lammastalouteen on kasvanut lakipisteeseensä: alan käyttää villapaitoja.


Input: Eteläsaaren asukkaat muuttuvat kuten minä muutun.

Eteläsaaren


Input: He kaikki rakentavat isoja taloja, joissa on vain korkein kerros.


Input: Pohjoissaari autioituu hiljalleen.

Pohjoissaari


Input: Uusiseelantilaiset katsovat kuten minä, suurista lasikatakombeista hiljaiselle Tyynellemerelle.

Tyynellemerelle


Input: Ja kun he kaikki Suomessa minua muistelevat, ajattelevatpahan poikkeuksetta lämmöllä.

Suomessa


Input: Eivät voivottele,” kuinka surullista” tai” en olisi koskaan hänestä ajatellut”.


Input: Eivät päivittele,” kuinka nyt noin nuorena”, mikäli nyt tämä odotettu järistys sattuu elämän ehtoopuolelle.


Input: Mikäli ei, niin ehkä päivittelevät aikansa, mutta ymmärtävät suuren luonnon ja pienen ihmisen myyttiset voimasuhteet ja juovat kahvinsa mukisematta, vaikka se olisi kuinka laihaa.


Input: Ja ovat onnellisia siitä, ettei tämmöinen ikävä tapahtuma aiheuttanut sitä tiettyä ikävää lisää tiettyihin ikäviin tilastoihin.


Input: Sillä minä ja kaikki kaltaiseni nurkkapöytäläiset vain istumme ja juomme samat kahvit kuin muutkin.


Input: Me vain odotamme ja toivomme, että vilkkaille muksuille olisi tarjoiltu ylimäärin sokeria näillä kesteillä.


Input: Älyvapaavyöhyke


Input: Teeastiastoni osasi hauskuuttaa seuruetta ja sulostuttaa romanttisia kahdenkeskisiä hetkiä sujuvasti viidellä kielellä.


Input: Ulkoilupusakkani osasi ennakoida säätilat ja opastaa minut perille läpi tuulten ja tuiskujen.


Input: Espressokeittimeni kanssa kävin pitkiä filosofisia keskusteluja sen keittäessä kahvia.


Input: Maailma oli pullollaan älytavaroita, ja minun ympärille hankkimani edustivat niiden terävintä kärkeä, sen säkenöivintä kermaa.


Input: Luovuin niistä kaikista.


Input: " Et voi olla tosissasi ", teeastiastoni vaikeroi jättäessäni sitä kierrätyskeskuksen vastaanottoon.


Input: " Kuinka voit tehdä meille näin kaiken yhdessä viettämämme ajan jälkeen? "


Input: " Harkitse nyt vielä kerran ", aneli ulkoilupusakkani pidellen molemmin hihoin kiinni käsivarrestani.


Input: " Olet tekemässä suurta erehdystä ", totesi espressokeittimeni tuttuun lakoniseen sävyynsä, vaikka olikin suuren tunnekuohun vallassa.


Input: Itkin koko matkan Kotokummun älyvapaavyöhykkeelle.

Kotokummun


Input: Älytavaroideni epätoivoinen vaikerrus kaikui syyttävänä korvissani.


Input: Eroaminen ystävistäni raastoi rintakehääni, ja kyyneleet nousivat silmiini kaikista ponnisteluista huolimatta.


Input: Lopulta, tuntien ajomatkan jälkeen, automaattiauto pysähtyi kääntöpaikalle ja ovet avautuivat.


Input: Nousin autosta ja seisoin Kotokummun nuhjuisen portin edessä, jonka pielessä oli käsin maalattu kyltti: " Älyvapaavyöhyke ".

Kotokummun


Input: Sen alle oli maalattu säteilevä lamppu, jonka päällä oli punainen raksi.


Input: Portin toisella puolella oli menneisyyden maailma, jossa ainoat älylliset olennot olivat ihmisiä.


Input: Älyauto, joka oli tuonut minut tänne, toivotti hyviä illanjatkoja, sulki ovensa ja huristi tiehensä.


Input: Heilautin hajamielisesti kättäni sen perään, ja katselin haikeana, kun sivistyksen viimeinen merkki katosi tien kaarteeseen.


Input: Vedin syvään henkeä pimenevässä illassa, avasin portin ja astuin sisään.


Input: Kävelin kerrostalojen reunustamalle pihamaalle.


Input: Minulla ei ollut aavistustakaan siitä, mitä minun olisi nyt pitänyt tehdä.


Input: Pitäisikö minun mennä sisälle johonkin taloista?


Input: Olin ilmoittanut tulostani ja odottanut jonkun ottavan minut vastaan.


Input: Istahdin penkille.


Input: Kerrostalojen ikkunoista loisti kodikasta valoa.


Input: Minut valtasi lämmin ja rauhallinen olo.


Input: Tällainen kiireettömyys oli oikeastaan juuri sitä, mitä olin tullut Kotokummusta hakemaan.

Kotokummusta


Input: Huomasin miehen lähestyvän minua.


Input: Hän oli pukeutunut entisaikojen tapaan farkkuihin ja T-paitaan.


Input: " Malton? " mies kysyi.

Malton


Input: Nyökkäsin.


Input: " Valdas ", mies esitteli itsensä.

" Valdas "


Input: " Anteeksi myöhästymiseni, toivottavasti et joutunut odottelemaan liian pitkään. "


Input: " Ei, ei suinkaan, mukavahan tässä oli vähän jalkojaan lepuuttaa. "


Input: Valdas naurahti.

Valdas


Input: " Aivan, olet varmasti väsynyt matkan jälkeen, joten vien sinut suoraan asunnollesi. "


Input: Kävelimme piha-alueen poikki kerrostaloon, joka oli rakennettu vanhan ajan tapaan betonielementeistä.


Input: Samalla Valdas esitteli minulle pihapiiriä.

Valdas


Input: " Tuolla talojen takana on leikkipuisto ja grillikatos.


Input: Työpaikat löytyvät tuon kujan varrelta. "


Input: Valdas avasi kerrostalon oven vetämällä siinä olevasta kahvasta.

Valdas


Input: Ovi, joka ei avautunut itsekseen, vaan joka piti avata ihan omin voimin!


Input: Tunsin muuttuvani osaksi ihmiskunnan alkuhämärää.


Input: Tunsin, kuinka alkukantaiset vaistot heräilivät sisälläni, kuinka palasin satojen vuosien taakse heimoyhteisöjen villiin ja säälimättömään maailmaan.


Input: Nousimme hissillä seitsemänteen kerrokseen.


Input: Ovessa oli vanhanaikainen lukko, jonka Valdas avasi metallisella avaimella.

Valdas


Input: Hän antoi sen minulle.


Input: " Pidä se tallessa. "


Input: Valdas painoi seinällä olevaa katkaisijaa, ja eteisen kattoon syttyi hämärä, kellertävä valo.

Valdas


Input: " Näillä katkaisijoilla voit sytyttää ja sammuttaa katossa olevia lamppuja ", hän sanoi.


Input: Katselin alkeellista kattovaloa.


Input: Se paloi muuttumattomana, reagoimatta millään tavalla liikkeeseen tai muuhun valaistukseen.


Input: Asunto oli pieni.


Input: Sen ilma tuntui tunkkaiselta, hiekkaiselta ja betoniselta.


Input: Seinät olivat valkoiset, ovet puuta, ja niissä oli kirkkaat kromiset kahvat.


Input: Asunto oli valmiiksi kalustettu 1900- ja 2000-lukujen taitteen tyyliin.


Input: Keittiössä oli nostalgisia vanhanaikaisia kodinkoneita.


Input: Kaapeista löytyi monenlaisista materiaaleista tehtyjä astioita ruoan valmistamiseen ja syömiseen.


Input: Nurkassa oli erikoinen kylmä, eristetty kaappi ruokien säilyttämiseksi.


Input: Ruoat kannettiin kaappiin ihan itse.


Input: Olohuoneesta löytyi sohva, kaksi nojatuolia, pöytä ja kirjahylly.


Input: Istahdin kokeeksi sohvalle, joka tuntui kovalta ja karkealta.


Input: Se ei mukautunut lainkaan kehooni.


Input: " Sohvassa ja nojatuoleissa on joustintyynyt ", Valdas kertoi, " kuten makuuhuoneessa olevassa sängyssäkin. "

Valdas


Input: Valdas hyvästeli minut.

Valdas


Input: Katselin hetken ympärilleni asunnossa ja selasin keittiön pöydällä olevia kodinkoneiden ohjekirjoja.


Input: Niin, oikeita paperisia kirjoja.


Input: Päivä oli ollut pitkä ja raskas.


Input: Menin makuuhuoneeseen, ja panin Valdaksen antaman avaimen yöpöydän laatikkoon, siellä se pysyisi varmasti tallessa.

Valdaksen


Input: Komensin päälläni olleet vaatteet laskostumaan kaappiin, ja painoin seinällä olevaa katkaisijaa.


Input: Tuli aivan säkkipimeää, enkä nähnyt mihinkään suuntaan.


Input: Paniikki iski minuun.


Input: Nojauduin epätoivoisesti seinää vasten, ja haparoin käsilläni pimeydessä.


Input: Otsani valui kylmää hikeä, ja tunsin pakottavaa tarvetta huutaa apua.


Input: Lysähdin huohottaen lattialle istumaan.


Input: MATKA LUVATTUUN MAAHAN

LUVATTUUN MAAHAN


Input: ” Joo, joo. Mä vaan eka käväsen paskalla.”


Input: Nielun kansa oli kokoontunut vastaanottamaan Jumalaansa.

Nielun

Jumalaansa


Input: Sen verkkaisesta lähestymisestä oli saatu viestejä jo tovi, ja nyt Sen pystyi erottamaan kaukana taivaanrannassa.


Input: Kiihtymys kansan keskuudessa kasvoi.


Input: Toisiko Se tällä kertaa mukanaan siunauksen vai tuhon?


Input: Kääntäisikö Se mahtavan Ahterinsa Nielun kansalle, ja siunaisi sitä ruskealla sukkulalla ja kultaisella sateella, vai laskisiko Se alas kauhistuttavan Kätensä mukanaan sininen kaikentuhoava tulva?

Nielun


Input: Jumalan varjo lankesi Nielun ylle.

Jumalan

Nielun


Input: Juhlakansa vaikeni odottamaan kohtaloaan.


Input: Mahtavasta varjosta työntyi esille suuri hymyilevä aurinko, joka tuijotti alaisiaan ääneti ainokaisella silmällään.


Input: Kansa riehaantui ilonpitoon.


Input: Silmä venyi ja sen aukosta alkoi työntyä ulos valtava ruskea sukkula.


Input: ” Kunnia ja ylistys!” kansa kirkui.


Input: ” Kumartakaa Mahtavaa Ahteria!


Input: Ottakaa vastaan Sen siunaus!”


Input: Majesteettisen hitaasti sukkula irtosi Jumalan silmästä.

Jumalan


Input: Se laskeutui keskelle Nielun odottavaa kansaa, yhä Jumalan lämmöstä höyryten ja elinvoimaa uhkuen, tuoden tullessaan niin ravintoa kuin kauan kadoksissa olleita serkkuja.

Nielun

Jumalan


Input: ” Pidelkää kiinni!”


Input: Nielun ylipapit kiljuivat saadakseen äänensä kuuluville väenpaljoudessa.

Nielun


Input: ” Suuren Huuhtelun Aikakausi lähestyy!”


Input: ” Aloitetaan laskeutumisvalmistelut.”


Input: Kaksikymmentätuhatta sukupolvea aiemmin heidän esivanhempansa olivat lähteneet Jumalten suuressa arkissa matkalle avaruuden halki, uudisraivaajiksi Luvattuun Maahan.

Jumalten

Luvattuun Maahan


Input: ” Millaista siellä Luvatussa Maassa sitten on?” kysyi Rosa Aurgea.

Luvatussa Maassa

Rosa Aurgea


Input: ” Voi, siellä on kaunista!” huokasi Rosan kantaäiti Qazibe.

Rosan

Qazibe


Input: ” Ruokaa niin paljon, ettei sitä ehdi syödä, ja lämpöä vuodet läpeensä.”


Input: ” Miksi Carla sitten sanoo, että se on maanpäällinen Helvetti?”

Carla

Helvetti


Input: ” Carla Obina?

Carla Obina


Input: Älä sinä usko sitä kieroon kasvanutta spirokeettaa!”, Qazibe äityi noitumaan.

Qazibe


Input: ” Sitä Jumalten visvaista kuppaa!

Jumalten


Input: Mitä hän muka Luvatusta Maasta tietäisi?

Luvatusta Maasta


Input: Miksi Jumalat olisivat sinne matkalla, ellei se olisi paratiisi?”

Jumalat


Input: Heidän keskustelunsa keskeyttivät kiihtyneet huudot.


Input: ” Jumala on lähestymässä!” viestintuojat huusivat.

Jumala


Input: ” Ja Se lähestyy lentäen!”


Input: Tavallisesti Jumalat eivät pitäneet kiirettä saapuessaan siunaamaan Nielun kansaa.

Jumalat

Nielun


Input: Tällä kertaa juhlakansa ehti vain vaivoin paikalle Jumalan lentäessä Ahteri edellä kohti Nielua.

Jumalan

Nielua


Input: Tuskin ehtivät Ahteria reunustavat Reidet koskettaa Kantta, kun Ahterin Silmä jo laajeni päästämään ulos ruskeaa sukkulaa.

Kantta


Input: Sukkula kuitenkin räjähti lähtöalustalleen ja levisi kokkareina ympäri kannenalaista Maljaa.

Maljaa


Input: Juhlakansa katseli näytelmää silmät sepposen selällään.


Input: Jumalan Silmä jäi sykkimään pään päälle, pusertaen hiljalleen sukkulan vetisiä palasia ulos sisuksistaan.

Jumalan


Input: Silloin kaikui Nielussa sukkulan mukana tulleiden basillien, kokkien, spirillien, vibrioiden, spirokeettojen ja kokkobasillien villit huudot.

Nielussa


Input: ” Nyt se tapahtuu!


Input: Nyt se tapahtuu!


Input: Jumalat ovat aloittaneet laskeutumisen Luvattuun Maahan!”

Jumalat

Luvattuun Maahan


Input: Kansa huokaili.


Input: ” Mistä te sen voitte tietää?”


Input: ” Jumalan Keskushermosto sen sanoi, ja sen jälkeen koko Suolisto on vääntelehtinyt jännityksestä!

Jumalan


Input: Uskokaa tai älkää, mutta me olemme viimein perillä!”


Input: ” Houston, meillä on ongelma.”

Houston


Input: Avaruusarkki tärisi ja jyrisi.


Input: Lämpötila sen sisällä alkoi kohota, ja hiljalleen se nousi sietokyvyn rajoille.


Input: Rosaa alkoi epäilyttää.

Rosaa


Input: ” Tietävätköhän Jumalat nyt, mitä ovat tekemässä?”

Jumalat


Input: ” Älä anna epäilyksen kalvaa uskoasi”, Qazibe tokaisi.

Qazibe


Input: ” Totta kai Ne tietävät!”


Input: Lopulta tärinä, räjähdykset ja jyrähdykset rauhoittuivat.


Input: Viemäri oli kadonnut Nielun alta ja Kannen päällä avautui pala punaista taivasta.

Nielun

Kannen


Input: Tuli hiljaista.


Input: Kannen päällä vuorottelivat hitaasti punainen taivas ja kivinen kamara.

Kannen


Input: Kansa alkoi jo hiljalleen ajatella avaruusarkin viimein laskeutuneen, kun uusi yhtäkkinen järistys ravisteli nielua.


Input: Lopulta, usean yhtäkkisen järistyksen jälkeen, arkki tuntui viimein rauhoittuneen paikalle.


Input: ” Olemme tainneet viimein tulla perille”, Qazibe sanoi.

Qazibe


Input: He nousivat Rosan kanssa Kannelle.

Rosan

Kannelle


Input: Rosa katseli ympärillään avautuvaa lohdutonta punaista kivierämaata.

Rosa


Input: Tässäkö se muka oli?


Input: Heidän paratiisimainen Luvattu Maansa?

Luvattu Maansa


Input: Soluseinien kautta ohueen kaasukehään haihtuva vesi kirvisteli ikävästi.


Input: ” Hmmh”, Qazibe tuumasi lievästi pettyneenä.

Qazibe


Input: ” Meillä taitaa olla vähän tekemistä edessämme.”


Input: Ensimmäinen miehitetty Mars-lento lähetettiin kiireellä matkaan vuonna 2021.

vuonna 2021


Input: Astronauttien mukana punaiselle planeetalle lähti sankka joukko rohkeita bakteereja, joiden matka avaruuden halki kesti yli kaksikymmentätuhatta sukupolvea.


Input: Ihmisten mittakaavassa niiden lennolla oli mittaa puoli miljoonaa vuotta.


Input: Inhimillisten erehdysten takia laskeutumisalus tuhoutui saapuessaan Marsin kaasukehään, hajoten pieniksi paloiksi kamaralle.

Marsin


Input: Suuri joukko bakteereja selvisi onnettomuudesta kuitenkin hengissä, myös aluksen WC-pöntön mikroskooppinen asujamisto.


Input: Mutta sopeutuivatko ne Marsin olosuhteisiin?

Marsin


Input: Myskintuoksua


Input: Jäin tavaratalon alakerrassa myskintuoksuiseen pilveen, keskellä meikki- ja tuoksuosastoa.


Input: Olin kävellyt kiireesti pois naisten valtakunnasta, ja viattomampi kuvittelisi että siinä tuoksujen mattopommituksessa ei juuri yksittäisiä hajuja huomaa.


Input: Mutta myskintuoksua.


Input: Siihen oli pakko pysähtyä, koska se muistutti jostain.


Input: Seisoin paikoillani niin pitkään että takana kävelevä keski-ikäinen liikenainen rykäisi käteensä jokseenkin leipääntyneen oloisena.


Input: En liikkunut senttiäkään ja se joutui ahtautumaan kojun ja minun välistä.


Input: Ampui palkkioksi varsin myrkyllisen katseen.


Input: Piti oikein katsella ympärilleen.


Input: Kenestä se tuoksu oli jäänyt?


Input: Se tuoksui naiselta–ei sellaiselta puhtaalta, vaan vahvalta, tummalta ja vaaralliselta.


Input: Vähän pahaenteiseltä ja houkuttelevalta.


Input: Käännyin kantapäiden varassa ja lähdin varovasti kohti rullaportaita.


Input: Tuoksu pysyi nenässä joten arvelin meneväni oikeaan suuntaan ja nousin rullaportaille.


Input: Ne kitisivät, ikään kuin olisivat kyllästyneet koko ruuhkaan.


Input: Tuoksu alkoi kadota ja minun piti pysähtyä portaiden yläpäähän ottamaan suuntaan.


Input: Ylöspäin.


Input: Aloin jäädä jälkeen ja ravasin seuraavat portaat ylös, väistäen edellä lonnivan pariskunnan vain hiuksenhienosti.


Input: Myskiä.


Input: Sen on pakko olla joku tummatukkainen, pienikokoinen ja itsevarma nainen.


Input: Olin varma että se oli joku nuori, minun ikäiseni tyttö, vaikka järki sanoi että se vain vanhemmat rouvat käyttävät sillä tavalla vahvoja hajuja.


Input: Älkää kysykö mistä minä sen tiesin, mutta tämä ei ollut vanhan naisen tuoksu.


Input: Kolmannen kerroksen portailta haju lähti liikkeelle, sisustusosaston lävitse, ohi hissien ja naisten päällysvaatteiden.


Input: Meinasin kerran kadottaa sen, kun kassan edessä oleva jono ei suostunut väistämään–katsoivat vain kummissaan kun yritin nenä pystyssä paahtaa niiden ylitse.


Input: Mutta katsokoot vain, minä paskat nakkaan niiden valurautapannuille ja ilmanraikastimille.


Input: On tärkeämpää kesken, nyt.


Input: Ohi röyhelö- ja napapaitojen, läpi angorameren ja villapaitavuoren, tukisukkahousejen ja mummoalusvaatteiden.


Input: Sitten tuoksu pysähtyi ja leijui taas vahvana.


Input: Annoin vaistojen ohjata.


Input: Jäin tuijottamaan korsetteja.


Input: Syvänpunaisia, syntisiä korsetteja.


Input: Niihin tumma sointuisi kuin luonnostaan–tumma tukka, marmorinvaalea iho.


Input: Niin sen täytyi olla.


Input: Tunsin miten minua tuijotettiin.


Input: Kolmekymppinen, rispaantuneisiin vaatteisiin pukeutunut hampuusi haistelemassa naisten alusvaatteita.


Input: Pitivät varmaan jonain perverssinä.


Input: Pitäkööt.


Input: Kleopatranenät, hienohelmat, joilla on kotona joku diplomi-insiöörimies pyyhkimässä pölyjä.


Input: Myski alkoi leijua pois, ylöspäin, kohti kadotusta ja tuuletuslaitteita.


Input: Panikoin.


Input: Kävelin kassalle, olin varma että nainen oli ottanut itselleen korsetin, ja ehkä siihen sopivat alushousut.


Input: Vai oliko se tanga-naisia?


Input: Voi vain toivoa että ei.


Input: Kassalla ei tuoksunut.


Input: Tämä oli paha.


Input: Jos se ei ostanutkaan korsettia, katseli vain, tulisi ehkä huomenaamulla ostamaan kun ruuhka hellittäisi.


Input: Taisin kirotakin hieman, ja säntäsin kohti rullaportaita.


Input: Tuoksu oli heikko, mutta se oli siinä.


Input: Menikö se ylös vai alas?


Input: Urheiluosastolle vai ulko-ovelle?


Input: Urheiluosastolle.


Input: Kansainvälisen toimijan aerobic-housut ja tiukka toppi.


Input: Säntäsin ylös portaita ja potkaisin vahingossa jonkun mummon merkkikassia.


Input: Kieltäydyin kuulemasta huutoja.


Input: Ohi luistimien, jääkiekkomailojen ja -kassien, läpi verryttelyhousujen, takkien, ulkoilupusakoiden ja punnusten.


Input: Juoksukengät, sisäkengät, tanssikengät–ja siinä.


Input: Ei tuoksunut.


Input: Voi vitun vittu.


Input: Juoksen portaille kun henkeni hädässä, tönin ihmisiä ja olen töykeä.


Input: Joskus pitää olla töykeä, että saa mitä haluaa.


Input: Menen portaat alas ennätysajassa ja ohitan viimeisen, hämmentyneen pariskunnan laskemalla kaidetta pitkin persemäkeä.


Input: Tuntuu kuin matkalla olisi aikaa ajatella koko elämä; mitä minä teen jos saan sen kiinni ennen ulko-ovea?


Input: Pyydän kahville?


Input: Sanon että entinen tyttöystävä käytti samaa tuoksua, muttei koskaan kertonut merkkiä?


Input: Mitä jos se alkaa kysymään enemmän tyttöystävästä jota minulla ei koskaan ollut?


Input: Mikä sen nimi olisi?


Input: Janina?

Janina


Input: Toisessa kerroksessa saan tuoksusta kiinni.


Input: On vaikea pysyä nahoissaan tai toppatakissaan.


Input: Kiristelen hampaitani kun portaissa alaspäin on niin paljon jonoa että ohittamisesta on yhtä vähän hyötyä kuin Helsinki-Porvoo -tiellä.

Helsinki-Porvoo -tiellä


Input: Tasanteella ohi pahimmasta ruuhkasta ja tiukka vasen.


Input: Haju vahvistuu.


Input: Se on hampurilaisravintolan puoleinen ovi.


Input: Ohitan matkalla jotenkin harmistuneen näköisen vartijan joka ei ehdi suutaan avata.


Input: Luulee varmaan että olen pöllinyt jotain.


Input: Kristus 2011

Kristus


Input: Stereot olivat kallellaan ja niistä soi biisi joka virtasi korvasta sisään, hiersi hetken aina nielussa saakka ja imeytyi sitten aivoihin stimuloimaan divergenttiä ajattelua.


Input: Voi tätä aikaa hän mietti.


Input: Kaikki musiikki varastetaan netistä ilmaiseksi, sitten vastapainoksi sitä maksaa käynnistä keikoilla, oikeastaan kännistä keikoilla.


Input: Pohjantähti hukassa sitä sitten heittelee känni-ukemeja edestakaisin tajuamatta tuon taivaallista.

Pohjantähti


Input: No nyt heittää stereot.


Input: Hylly kallistui entisestään ja stereot alkoivat valua kohti maan keskipistettä tavalla joka varmasti tyydyttäisi sekä Aristoteleen, Newtonin ja Einsteinin.

Aristoteleen

Newtonin

Einsteinin


Input: Mutta jo kauan ennenkö rämisevä viihde-eloktroniikkahelvetti saavutti putoamispisteen hän kaappasi laitteen syliinsä, puri hetken hammasta ja paiskasi sen seinään rikkoen Philipsin viiteen osaan jotka jatkoivat taas uuteen viiteen osaan ja niin edelleen.

Philipsin


Input: Kaikki vain siksi, että häntä harmitti mūsikēn aliarvostus rahassa mitattuna.


Input: Toisaalta se kertoi myös yleisen arvostuksen kasvusta, olivathan ihmiset valmiita tekemään oikeudenvastaisia tekoja paskankin biisin vuoksi.


Input: No joo.


Input: Stereot levisivät ympäri lattiaa tuhannen toosan päreenä.


Input: Älytöntä.


Input: Hän askelsi huoneen halki ja pienet muovin ja metallin palaset pistelivät jalkapohjissa.


Input: Hän kaivoi kaapista suodatinpusseja ja avasi kahvinkeittimen, heitti vanhat purut lattialle ja lappoi uudet tilalle.


Input: Kun tänään kävelen ulos tästä huoneistosta, en koskaan enää tule takaisin, hän päätti.


Input: Askellan roudasta maailmalle ja jatkan aina horisonttiin saakka.


Input: Hetken kuluttua hän katseli kymmenennen kerroksen ikkunasta alla lenteleviä puluja ja mietti onko tämä varmasti oikea tapa menetellä.


Input: Kahvi maistui silmien lievältä kirvelyltä.


Input: Oliko hän varmasti tietoinen mitä teki?


Input: Ennen kaikkea oliko hän varmasti tietoinen mitä teki muille.


Input: Isännöitsijää varmasti harmittaa siivota koko sotku.


Input: Radionpalasia ympäriinsä ja orastava komposti keskellä, kruunaamassa koko välinpitämättömyyden.


Input: No joo.


Input: Ehkä hän siitä selviää.


Input: Selviän minäkin jollei pääni lätsähdä asfalttiin tai jollei pääni muuten selviä tästä emansipatorisesta pikku huppelistani.


Input: Mitä vittua?


Input: Stereonpalasista lattian keskeltä alkoi soida hiljaista musiikkia.


Input: Oikeaa musiikkia, ei mitään plastista paskaa vaan oikeaa musiikkia, sellaista mitä kuunnellaan gramofonista oikean orkesterin soittamana.


Input: Tässä melkein tunsi sydämen ja järjen sopivan erimielisyytensä näin kauniin ja hallitun mekaanisen aaltoliikkeen olomuodon tulviessa ympäri tilaa.


Input: Kaunista perkele!


Input: Musiikki hyväili hänen mieltään, keinutti ja tuuditti.


Input: Hän mietti jopa hetken, josko sittenkään astuisi taivaaseen tänään.


Input: Pakko, kyseessä on tulevien vuosituhansien keskeisin kristillinen uskonkappale.


Input: Jos ei hän tänään tee sitä, ei hän eikä kukaan muukaan tule sitä ihan heti uudestaan tekemään.


Input: Hän oli jättänyt tarkat kirjalliset ohjeet Matteukselle, Markukselle, Luukkaalle ja Johannekselle.

Matteukselle

Markukselle

Luukkaalle

Johannekselle


Input: Hän ei halunnut että paskiaiset alkaisivat sooloilemaan hänen kustannuksellaan.


Input: Hetken hän tuijotti alas (kuolemaan?) ja mietti onko tämä koko paska vaivan arvoista.


Input: Hän ei ollut alati ulalla eikä iäti pihalla, hän oli piru vie ajatteleva ihmisolento.


Input: Ajatus siitä, että hänen hyppäämisensä ikkunasta ulos olisi miljardien ihmisten uskon kulmakivi oli vain kertakaikkisen absurdi.


Input: Haistakoon ukko paskan.


Input: Etsiköön jonkun muun, minusta ei ole aasien vapahtajaksi.


Input: Nurtsi


Input: Nykyhetki laajenee vauhdilla, joka saa tulevaisuuden kutistumaan lähes menneisyyden kaltaiseksi makrokääpiöksi joka vierittää kvarkkia alas leskenlehden terää salaiseen maailmaansa.


Input: Nykyhetki laajenee vauhdilla-ja hitto vie se tuntuu hyvältä.


Input: Aamukasteen kostea nurtsi hohkaa vihreyttään auringonsäteissä.


Input: Uudesta päivästä on innoissaan kuin uudesta työstä lottovoittajana.


Input: Oma pieni Big Bang.


Input: Täydellinen päivä nurtsilla makoilulle!


Input: Maailma on tänään täynnä ihmeitä ja kauneutta.


Input: Jokainen Homo Sapiens vaikuttaa kiinnostavalta, rumat ja tylsätkin.


Input: Yläraajat nykivät kärsimättöminä ja tekee mieli hyppiä ilmaan.


Input: Levitän viltin nurmikolle ja asetan matkaradion sen reunalle.


Input: Painan Play nappulaa ja Neil Diamondin Cracklin' Rosie alkaa laskea rentouden verkkoa vesille.

Neil Diamondin

Cracklin' Rosie


Input: Otan kengät pois ja asetun istumaan viltin alareunaan.


Input: Tekee mieli viheltää biisin mukana.


Input: Heitän jalat suoraksi ja nojaudun hiljaa taaksepäin.


Input: Ennen pääni kontaktia alustaan ristin sormeni niskan taakse ja asetun lepoon omat kädet pään alla tyynynä.


Input: Neil Diamond laulaa taustalla

Neil Diamond


Input: Joudun siristämään silmiäni kun aurinko paistaa porottaa ja olen täysin kylläinen tähän päivään.


Input: Nyt on rennon siestan aika.


Input: Nyt on lungisti ottamisen aika.


Input: Silloin silmiä ei yhtäkkiä tarvitsekaan siristää vaan varjo laskee liepeensä kasvoilleni.


Input: Mietin lipuiko pilvi auringon eteen vai kävelikö unelmieni nainen tyhjästä tarjoamaan minulle juotavaa kurkun kostukkeeksi.


Input: Silmät ovat auki ja auringo eteen syöskyy valtava varjo, jota säestää paksujen juurien naksahtelu poikki jossain noin kuuden metrin päässä viltistäni.


Input: Itseäni vanhempi mänty rysähtää halki horisonttini ja rysähtää varrellaan polvieni päälle Kovien rusahdusten saattelemana.


Input: Neil Diamond laulaa:

Neil Diamond


Input: Naapuri tai joku ohikulkija juoksee huutaen olenko kunnossa.


Input: Puun latva oli lanannut koko kuistin matalaksi ja itse makasin vanhan ja viisaan, joskin väsyneen puun alla poikittain vastaten:


Input: " Vapaapäivä!


Input: otan tässä vain vähän iloa irti kelistä. "


Input: Tunnistan huutajan naapurin perheenäidiksi, joka kiljuu kauhistuksesta nähdessään murskaantuneet jalkani.


Input: " Eikö ole kaunis päivä? "


Input: Nainen ei vastaa vaan kiljuen yrittää kiskoa minua pois puun alta.


Input: " Ei kuulkaa minun on ihan hyvä tässä, älkää suotta minun takiani vaivautuko. "


Input: Naisen hysteerisyys alkaa pikkaisen ärsyttää, mutta en anna sen pilata hyvää tuultani.


Input: Lasken pääni takaisin viltille ja suljen silmäni hymyillen.


Input: Matkaradiossa alkaa soida Devon Gut Feeling, siinä vasta kesäbiisi!

Devon

Gut Feeling


Input: Suussa maistuu vielä onnistuneen aamukahvi aromi.


Input: Pitkä kitaraintro ryydittää akkujen latailua, eikä hysteerinen naapurin rouva ja hänen paikalle saapunut miehensäkään onnistu pilaamaan lepoani.


Input: Joskus biisin loppupuolella he ovat keränneet paikalle sen verran ihmisiä että puu saadaan ilmaan tyvipäästä ja minut raahataan väkisin pois lepäämästä.


Input: En anna sen kuitenkaan pilata fiilistäni, vaan tarkkailen onko unelmieni nainen ilmestynyt tyhjästä heidän joukkoonsa.


Input: Eipä ole, mutta ei se haittaa.


Input: Tänään on hyvä päivä!


Input: Matkalle sinne jonnekin


Input: Molemmat aamun keskustelut -hyvinvointihenkilön ja gorillan kanssa- kelautuivat edestakaisin hänen mielessään, kumpikin yhtä epätodellisina.


Input: Oliko tämä unta vai todellisuutta?


Input: Elokuvaa?


Input: Miksi hän käveli taas?


Input: Minne hän oli matkalla?


Input: Ei, eihän hän edes kävellyt, istui kotona ja joi kahvia.


Input: Monesko kuppi?


Input: Mones.


Input: Hän näki puliukon ja hänen mieleensä palautui epämääräinen teoria paskasta.


Input: Kun paska on pöntössä joku ajattelee " Hyi, joku on jättänyt vetämättä ".


Input: Kun leivos on pöydällä, joku ajattelee " Onpa herkullinen kakku ".


Input: Jos roolit ovat toisinpäin, ajattelee " Mitä vittua? "


Input: Siis jos on paska kannattaa suosiolla hakeutua pönttöön, jos haluaa edes jollain tasolla tulla hyväksytyksi.


Input: Ihmiset jotka on helpoin leimata -sossupummit, narkkarit työttömät ja vain olevat olennot, muut oudot ja kertakäyttökusipäät- ovat vain tiedostaneet olevansa paskaa ja eivät siksi hakeudukaan ruokapöydälle, ettei tule kaikille mielipahaa.


Input: Televisiossa tapahtui taustalla


Input: -Tiiätkö, mää oon kelannu.


Input: Tää ei toimi.


Input: -Mikä ei toimi?


Input: -Meidän juttu.


Input: -Avioliitto?


Input: Mitä paskaa sä jauhat?


Input: -Mä en vaan jaksa sitä nyt.


Input: -Me ollaan oltu viis vuotta naimisissa ja meillon 2 lasta.


Input: Mitä vittua?


Input: Sä et jaksa sitä nyt?


Input: Aiotsä huomenna jaksaa vai?


Input: Onko sulla joku toinen?


Input: Voi vittu kusipää sulla on joku toinen!


Input: -Ei mulla ole ketään muuta.


Input: Mä en vaan jaksa.


Input: Mun täytyy mennä mä en nyt oikeen jaksa mitään paskaa.


Input: -Paskaa?


Input: säet jaksa paskaa?


Input: Hei oot sä alkanu vetään jotain kamaa?


Input: Ei jumalauta sun kanssas äijä.


Input: Entä lapset?


Input: Entä meiän 2 lasta?


Input: -Jos minä lähen nyt pois enkä tuu enää koskaan takas nii lähettekö isin mukaan vai jäättekö äidin luo?


Input: hiljaisuus


Input: -Äidin luo.


Input: -Entäs Petteri?

Petteri


Input: -Äidin luo.


Input: -Noni.


Input: Asia sovittu.


Input: näkemiin.


Input: -Ei jumalauta mä tapan sut!


Input: Tuu takas.


Input: Mä vien sut oikeuteen ja mä tapan sut!


Input: tuu takas mikä sua vaivaa?


Input: tuu takas


Input: Hän mietti miten voi elämä olla näin erikoista ilman että mitään oikeasti tapahtuu.


Input: Motarin varren pyörätie avarsi saman tutun suoran horisonttiin, eteenpäin.


Input: Matkalla vastaan valuivat mummot kasseineen, koiranulkoiluttajat ja opiskelijat napit korvillaan.


Input: Hän pääsi kotiin ja alkoi kirjoittaa:


Input: Mut joo.


Input: Näin unen.


Input: Olin siinä jo vanha äijä, istuin jossain mökillä keskellä kesää, ihan yksikseni.


Input: En kuitenkaan tuntenut oloani yksinäiseksi, mutta silti oli koko ajan sellainen fiilis, että odotin jonkun saapuvan.


Input: Siinä mä sitten hörsin olutta.


Input: Kattelin kun sorsapesue selaili rannan liepeitä.


Input: Olo oli tosi itsevarma, tuntui että olin saavuttanut jotain elämässäni, ja vielä jotain hyvää oli tulossa.


Input: Nyt kun muistelen, melkein pystyn palaamaan siihen uneen.


Input: Olin niin vahvasti läsnä siinä hetkessä.


Input: Laineet liplatti ja valkoiset pilvet seilas taivaan halki vailla pienintäkään tarvetta kiirehtiä.


Input: Sitten mä siinä avasin aina uuden oluen vanhan tyhjennyttyä.


Input: Lopulta aloin olla siinä jo aika jurrissa.


Input: Sitten se paikka, mökinranta alkoi olla vähemmän rauhallinen.


Input: Siinä kävi niin kuin yhdessä vanhassa esseessäni yhdelle metsälle.


Input: Vaikka oli keskikesä, lehdet alkoi rahista tuulessa kuin olis syksy.


Input: Vesi siellä rannassa oli ihan sinistä.


Input: Ei sellaista taivaan heijastussinistä, vaan puhtaan sinistä vettä, niin kuin maisema olisi vesiväreillä laskettu.


Input: Puistattaa ajatellakin.


Input: Sitten alkoi sade ropista, pisaroita ropsahteli harvasti peltikattoon rytisten.


Input: Ei mitään pieniä pisaroita, vaan sellaisia pyyhekumin kokoisia, helvetin isoja pisaroita.


Input: Hyttysentappaja


Input: Hän tuijotti napanöyhtäänsä.


Input: Odotti lähtisikö siitä uusi alkuräjähdys, mutta joutui pettymään tovin odotettuaan.


Input: Hänen kasvaneessa mahassaan oli pari hyttysen pistoa.


Input: Alun perin hänelle oli määrätty lääkkeitä, jotka lihottavat.


Input: Olivat joko masennukseen tai sitten kilpirauhasen toimintaan vaikuttavia, hän ei tarkalleen muistanut.


Input: Hän tiesi kaikkien kutsuvan sitä kaljamahaksi, joten hän antoi mennä.


Input: Muutama kalja joka ilta.


Input: Mutta se kaikki oli toissijaista, hän vihasi hyttysiä.


Input: Ne hyökkäävät esiin koloistaan aina siellä missä aurinko ei jaksa enää vaikuttaa.


Input: Kai niillä oli jokin merkitys ekolokerossaan.


Input: Mutta mikä on sellaisen eliölajin tai -populaation merkitys, minkä kaikki ominaisuudet on luotu ärsyttämään muita.


Input: Koirashyttynen juo vain tielle sattuvien kukkien mettä, parittelee ja kuolee sen jälkeen.


Input: Naaras tekee saman, mutta imee vielä verta elättääkseen seuraavan sukupolven inisijöitä.


Input: Yksi ainoa kysymys: Kenellä on positiivisia muistoja hyttysistä?


Input: .. Paita päälle.


Input: Lompakko mukaan mikroaaltouunin päältä.


Input: Koskaan ei tiedä milloin tarvitsee käteistä …


Input: Se alkoi eräänä päivänä kun hän oli töissä.


Input: Yhtäkkiä hän vain huomasi olevansa kahdestaan huoneessa yhden ainoan hyttysen kanssa.


Input: Hitto vie, hän oli varmaan kahdestaan koko korttelissa yhden ainoan hyttysen kanssa.


Input: Hän alkoi miettiä oliko sillä nimeä, mistä se oli tullut ja oliko sillä ollut hyvä elämä.


Input: Hän harkitsi hetken, odotti tovin ja antoi mennä.


Input: Sitten hän oli yksin koko korttelissa, mahtava tunne.


Input: .. Hän harjasi hampaansa pikaisesti.


Input: Niin pikaisesti, ettei se varsinaisesti parantanut hänen suuhygieniaansa, mutta hammastahna oli hyvän makuista ja siitä jäi raikas maku suuhun …


Input: Nuoruudessaan hän oli mystifioinut persoonansa, kokenut itsensä päähenkilöksi, jonka ympärillä kaikenlaiset mielenkiintoiset tapahtumat vain tapahtuisivat.


Input: Ihan normaalia lapsen toimintaa, mutta monilla vaihe jää pysyvästi päälle.


Input: Hän oli kuitenkin jossain vaiheessa tajunnut olevansa vain sähkömagneettista säteilyä isossa alati laajenevassa lammikossa siinä missä muutkin tai jotain.


Input: Jos haluaa että jotain tapahtuu itselle on itse tehtävä jotain.


Input: Jos haluaa olla erityinen on itse tehtävä jotain erikoista, ja piru vie, hän jos kuka halusi olla erikoinen.


Input: Silloin ensimmäisen tapponsa jälkeen hän tiesi että nyt hän oli jotain erikoista.


Input: .. Deodoranttia kainaloihin ja tilkka partavettä poskille, vaikka sänki alkoikin pistellä kämmenpohjissa mielenkiintoisesti.


Input: Hän ei ollut varma oliko sillä raapiva vai kutittava vaikutus …


Input: Olo oli ylipäätänsä rennompi ja vapautuneempi kuin ennen.


Input: Kun yksi asia sujui mainiosti, tuntui että kaikki muukin eteni jouhevasti.


Input: Vuokraisäntä hakkasi toisinaan ovea raivoissaan, mutta kun parin kuukauden välein maksoi vuokrat käteisellä korkojen kanssa se ei johtanut mihinkään.


Input: Hän oli kuin älykäs nyrkkeilijä.


Input: .. Hän otti vielä hörsyn oluesta …


Input: Alkoholin kanssa on sama juttu kuin junnufutiksessakin: jos ei ole vapautta tehdä virheitä ja rohkeutta mokata, ei koskaan voi kasvaa todelliseksi ammattilaiseksi.


Input: Ja nyt kun hän oli löytänyt mitä halusi tehdä, alkoholin kulutus runsaana joskin hallittuna ei ollut haitaksi hänen kutsumukselleen.


Input: Väkevistä hän pyrki pysymään erossa.


Input: Se sopi mainiosti koska hän ei enää käyttänyt alkoholia hukuttaakseen elämän repaleisuuden tai pienen ihmisen neuvottomuuden.


Input: .. Hän ei ottanut tänään mitään apuvälineitä mukaan.


Input: Hän halusi improvisoida, katsoa mitä tulee eteen ….


Input: Avaintekijä oli tappaa jokainen hyttynen eri tavalla.


Input: Muuten syntyy modus operandi, kuvio.


Input: Se on ensisijainen syy ja toisekseen vaihtelu pitää kaiken tuoreena ja tunnetusti fressiys vähentää stressiä ja hyttysten tappaminen jos mikä on väärin tehtynä stressaavaa.


Input: Pesäpallomailalla takaraivoon tai puukolla kylkiluiden väliin.


Input: Ei mitään henkilökohtaista, ai ahneutta ja ennen kaikkea ei mitään vaikutusta mihinkään.


Input: Kaikki toimii, vain mielikuvitus on rajana.


Input: Tekemistä riitti ja kukaan ei jää yhtä hyttystä kaipaamaan.


Input: Oli aika lähteä ajelulle.


Input: Eri uni


Input: Olin tehtaan avajaisia edeltävänä päivänä tarkistamassa laajennuksen teknisiä osia.


Input: Jotkin paikat tuntuivat vaativan hieman lisää työtä.


Input: Olin ennen avajaisia miettinyt kovasti että pääsisinkö laajennusosaan töihin, vai joutuisinko pysymään vanhemmalla alueella.


Input: uusi olisi tietenkin parempi, ainahan uusi on vanhaa parempi.


Input: No jouduinkin sinne töihin jo ennen avajaisia.


Input: Jokin ei tuntunut toimivan halutulla tavalla ja minun piti ottaa selvää mistä oli kyse.


Input: Menin aulaan tarkastamaan käyttöpaneeleita kun huomasin ylikulkutunnelin seinässä aukon, oikeastaan koko seinäosa puuttui.


Input: Katsoin siitä alas ja huomasin jonkin koneen laskeutuvan alas seinäaukon kohdalla olevaa hissikuilua pitkin.


Input: En kyllä ymmärtänyt miksi siinä olikin hissi.


Input: Alhaalla näin kaksi metrotunnelin suojakuorta, jostain kumman syystä hissikuilu laskeutui niin alas, ja jostain kumman syystä metrotunnelit olivat ulkoapäin paljaita.


Input: Lähdin etsimään hansikkaita jotta voisin laskeutua hissin kannatusvaijereita pitkin alas asti.


Input: Tuo kone, joka sinne oli laskeutunut tuntui olevan syynä siihen, ettei uudessa laajennusosassa toiminut mikään niin kuin olisi pitänyt.


Input: Etsin normaalia suurempaa oikean käden hanskaa, sillä olin vasta parantumassa palovammasta jonka takia muutama sormi oli vielä siteissä.


Input: Löysinkin sopivat hanskat ja palasin hissikuilu/seinäaukolle.


Input: Tällä välin melkein työkaverini oli jostain hakenut “kaverinsa”, entisen venäläisen katsomaan kuinka minä teen töitä.


Input: En käsittänyt syitä tälle lainkaan.


Input: Ilmeisesti uudessa osassa olevaan auditorioon oli jo kertynyt vieraita, ja venäläinen oli jostain syystä ollut osa tätä väkeä.


Input: En käsittänyt sitäkään, että miksi vieraita oli saapunut jo, vaikka laajennusosa ei ollut selkeästi valmiskaan.


Input: No, yritin ottaa otetta hissivaijereista, mutta huomasin että ne olivat liian ohuet kunnolliseen kiipeämiseen.


Input: Juuri kun olin astumassa tukevalle lattialle takaisin, sain huomata tuon venäläisen yrittävän työntää minua hissikuiluun kokonaan.


Input: Raivostuin tietenkin kysyen että mitä helvettiä tämä oikein yritti, ja sain vastaukseksi “vitsi vitsi” enkä mitään muuta.


Input: Katsoin melkein työkaveriani vihaisesti ja pyysin tätä viemään häirikkönsä muualle.


Input: Päätin lähteä etsimään kiipeämiseen paremmin soveltuvaa köyttä.


Input: Kuitenkin, palattuani lähemmäksi vanhaa tehtaan osaa, huomasin että auditorio, valtava sellainen, oli jo täynnä väkeä, eikä missään näkynyt keskeneräistä rakennuksen osaakaan.


Input: Tuntui kuin laajennus olisi valmistunut sillä aikaa kun yritin laskeutua tuon omituisen kuilun pohjalle.


Input: Totesin että mikäs siinä sitten, olkoot, ja jatkoin matkaani.


Input: Eipähän tarvitsisi sitten kiipeillä enää.


Input: Avasin oven joka johti vanhalle tehtaan osalle, ja huomasin oven toisella puolella olevan kaksikerroksinen junanvaunu.


Input: Suljin oven takanani, ja huomasin lisää omituisuutta, tila ei vain näyttänyt junanvaunulta, vaan se oli junanvaunu ja se liikkui.


Input: Kohautin olkapäitäni, eipä ollut ensimmäinen omituisuus sille päivälle.


Input: Lähdin vain etsimään vessaa.


Input: Sain todeta vessan olevan melko monta vaunua poispäin siitä ovesta mistä olin junaan astunut.


Input: Kuljettuani lähes 10 vaunua, päädyin vaunuun joka oli yllättävän pieni, tuntui kuin se olisi alle puolet normaalista junanvaunusta.


Input: Tässä vaunussa ei ollut edes penkkejä, eikä kyllä matkustajiakaan.


Input: Vaunun lattia muistutti jääkiekkokaukaloa maalauksineen, ja seinät lisäsivät tuntumaa pleksilaseineen.


Input: Katselin vaunun päähän etsien sitä vessaa jo hieman kiireisemmin.


Input: Päädyssä ei näyttänyt olevan kyllä oveakaan.


Input: Kävelin päätyyn asti ja huomasin ettei ollut vessaa eikä päätyovea kumpaakaan.


Input: Käännyin takaisin sinne mistä olin tullut, ja huomasin toisessakin päässä, ettei sielläkään ollut ovea.


Input: No johan on, tuumin.


Input: Kävelin uudestaan viimeiseen päätyyn, ja tutkin päädyn seinää tarkemmin.


Input: Hetken tutkittuani huomasin että oli siinä sittenkin ovi, naamioitu kuin kaukalon ovet.


Input: Hitaasti sain avattua vaunun ainoaksi havaitsemani oven, ja näin suoraan ulos, kiskoille ja kauemmas.


Input: Eli olin siis viimeisessä vaunussa.


Input: Siirryin toiseen päähän takaisin, ja huomasin nyt siinä olevan samanlainen ovi, piilotettuna.


Input: Avasin sen myös, ja huomasin että en ollut enää junassa, ainoastaan vaunussa.


Input: Juna kulki huimaa vauhtia poispäin, ja vaunu jossa olin, ei ollut viimeinen vaunu tuossa junassa.


Input: Ei ainakaan enää.


Input: Hienoa, lompakkonikin oli jäänyt sinne mistä tulin.


Input: Kävin istumaan ja miettimään mitä tekisin seuraavaksi.


Input: Vaikka eipä tilanteessa juurikaan voinut mitään tehdä.


Input: Vaunu liikkui kuitenkin, parasta tuntui olevan odottaminen.


Input: Niin teinkin ja odotin.


Input: Ja odotin.


Input: En tiedä kauanko odotin, mutta lopulta vaunu pysähtyi.


Input: Katsoin ulos vaunusta, ja ulkona oli talvinen sää.


Input: Lunta maassa ja puissa.


Input: Lunta oli myös asemalaiturilla ja muissa orvon oloisissa vaunuissa mitä ratapihaksi toteamallani maisemalla sijaitsi.


Input: Astuin ulos vaunusta.


Input: Siellä täällä oli opaskylttejä, kaikissa lähes venäläistä tekstiä.


Input: Ei ihan suomea, eikä ihan venäjää.


Input: Puhelimeni soi.


Input: Se oli veljeni joka ihmetteli mihin olin kadonnut.


Input: Selitin ja kuvailin ympäristöäni, ja hän kertoi minun olevan viimeisellä asemalla joka vielä on Suomessa, mutta ensimmäisellä joka luulee olevansa venäjällä.

Suomessa

venäjällä


Input: Tuntui siltä että halusin pian pois.


Input: Lähdin etsimään ihmisiä tuolta asemalta, jos vaikka joku voisi auttaa.


Input: Raiteilla näkyi jopa jonkinlainen veturi, ehkä joku voisi sillä viedä minut takaisin.


Input: Ensimmäinen ihminen kenet löysin, oli ikäiseni oloinen nainen.


Input: Hän puhui myös suomea, onneksi.


Input: Kerroin tilanteestani ja siitä etten todellakaan tiennyt missä olin.


Input: Hän kertoi ettei itse voinut auttaa, mutta raiteiden toisella puolella olevassa korjaamorakennuksessa olisi joku, joka osaisi käyttää tuota veturia.


Input: Lähdin oitis etsimään tuota henkilöä.


Input: Päästyäni korjaamolle, huomasin sisällä liikettä ja astuin oviaukosta peremmälle.


Input: Vastaani tuli mies joka puhui omituista murretta, ymmärsin tavun sieltä täältä.


Input: Saappaat


Input: Ne kumisaappaat oli kuulemma tehty vanhalla Nokian tehtaalla, sillon kun siellä ei tehty vielä renkaita.

Nokian


Input: Mun isoisä oli aina ollu huolissaan siitä että just ne kumisaappaat olis aina tallessa, ja sateiden jälkeen ne piti kuivata saunassa.


Input: No sitten tuli ne tulvat, ne jotka Köyliössä jo huomattiin mutta ei osattu varoa, ja niitä saappaita tartti taas joka paikassa.

Köyliössä


Input: No en mä voinu muuta kun ottaa ne saappaat, vaikka ei isoisä ollu lupaa antanu, mutta vaihtoehtojakaan ei ollu.


Input: Molla-lehmä oli kuulemma jääny pienen tulvineen puron taakse jumiin, se ei uskaltanu yksin tulla sieltä ja mun piti mennä taluttamaan se pois sieltä.


Input: Mielummin mä oisin odottanu isoisää, mä tiesin että jos ne saappaat hukkuu, ni niin hukun minäkin, mutta äiti sano että ne on ainoot saappaat talossa ny, se on mentävä ja paljain jaloin ei suostunu mua päästämään, ku just olin parantunu flunssasta.


Input: Ja meillä päin ei lomittajia ikinä liiku, ni jokainen terve mies, oli se sitten nuori niinku minä, tai vanha niinku isoisä, ni jokaista tarttittiin pelloilla.


Input: Vaikka nyt ku tulvat oli tulossa, ni pelloilla ei paljoa ollu tekemistä.


Input: Silti, se oli sellanen tuntu aina keväisin, että ties ettei nukkua paljo ehtiny ku pelloilla meni päivät ja illat.


Input: No se Molla, se oli siinä läheisen puron väärällä puolella ja mä liukastelin mutasella peltotiellä niillä isoisän arvosaappailla, enemmän huolissani niistä saappaista kun yhdestä meidän sadasta lehmästä.

Molla


Input: Mä ihmettelin sitäkin, että miten se Molla oli sinne asti eksyny edes, kaikki muut oli navetasssa.

Molla


Input: Siis kaikki muut lehmät.


Input: Mielessäni mä näin kuvan siitä, kun isoisä antaa mulle piiskaa, enste siitä etten saanu Mollaa takas navettaan elossa, ja sitte siitä että sen tulvapyrskähdyksen, joka Mollan vei, mukana meni ne saappaat

Mollaa

Mollan


Input: Siks mä aloin jo juoksemaan Mollaa kohti, mutta se näytti hermostuvan mun juoksusta, ja lähti itekin pois päin siitä kohtaa missä se ois voinu vielä kahlata puron yli.

Mollaa


Input: Onneks mä näin puron toisella puolella naapuritilalla asuvan Jussin polkupyörän, mä tiesin että saappaat jalassa mä saa ikinä juoksevaa lehmää kiinni.

Jussin


Input: Se pyörä oli kyllä ihan rämä, ketjut ruosteessa, tais olla siinä puun juurella maannu edellisistä tulvista saakka.


Input: No ei se mitään, hyppäsin satulaan ja aloin vinguttamaan ketjuja.


Input: Sen pyörän polkeminen oli tietty raskasta, ja ne mutaiset saappaat paino liiankin kanssa jo.


Input: Ja mun huonoon tuuriin lisättiin siinä vaiheessa sade, joka näytti tulevan kuin taikurin hatusta.


Input: Tai hatuista, sitä sadetta riitti.


Input: Nyt mä olin ihan märkä, hetken matkaa jo kotitilalta, ja Molla mennä jolkotteli pellon reunaa kauemmas.

Molla


Input: Mulla alko jo tulee kotia ikävä kun ois pitäny sitten vielä saada Molla takasinkin, enkä mä ollu saanu sitä edes kiinni vielä.

Molla


Input: Sen Jussin polkupyörä ei ollu edes mun kokoa, ja mä jouduin vähän väliä nousemaan seisomaan, että ei ihan ois vauhti tippunu.

Jussin


Input: Sit mä huomasin että Molla käänty sen Jussin tilaa kohti, ja tiesin, että sinne pihaan se jäis juomaan kaukalosta vettä.

Molla

Jussin


Input: Jotkut meidän lehmistä oli tehny sen ennenkin.


Input: Niinpä, mä ajattelin siihen asti kun Jussin pahuksen munamankelista irtos ketjut.

Jussin


Input: Sateessa, tulvien alla, mutaisten ketjujen laittaminen ei ollu mun lempi puuhaa.


Input: Mutta kun mä sain taas päähäni mielikuvan isoisästä soimaamassa mua sen saappaiden sotkemisesta, ni tuntu että Mollan kiinni saaminen ois pikku juttu, joten mä jätin polkupyörän sikseen ja jatkoin jalan.

Mollan


Input: Toisin ku meidän tilan lähestymistie, ni Jussin vanhemmat oli onneks aidannu sen tien silleen, ettei Molla päässy ku sinne tilalle päin.

Jussin

Molla


Input: Mä aloin olla jo kohta niiden pihassa, ja niinku olin kuvitellu, Molla joi niiden juottokaukalosta.

Molla


Input: Katteli mua hetken ja jatko juomista.


Input: Tyhmä elukka, vettä tulee ku tuhannesta saavista kaatamalla, ja se juo juottokaukalosta


Input: Mä hiljensin kävelyvauhtiani, mä en halunnu että se lähtis taas jolkottelemaan pakoon, janoonsa se ei voinu näillä säillä enää juoda.


Input: Huomasin Jussin tulleen ulos päärakennuksesta, huikkasin sille että menis Mollan toiselle puolelle hiljaa kiertäen, mutta se tyhmä juoksi suoraan mun luo ja alko meuhkaamaan että mitä mä tällä ilmalla teen näin kaukana meidän tilalta.

Jussin

Mollan


Input: Hyssyttelin vaan sitä, ja sanoin että etkö sä huomaa että teillä on vieras lehmä pihassa, ja että toisin ku luullaan, ni myös lehmät ärsyyntyy.


Input: Sanoin että nyt hiljaa, toi meuhkaaminen on ku punainen vaate Mollallekin.

Mollallekin


Input: Molla oli meidän nuorin lehmä, vasikoita lukuunottamatta, ja se oli aina hermostunu samalla lailla liiasta metelöinnistä, just niinku härät hermostuu ku ne näkee punasta.

Molla


Input: Sekin oli yks tieto lisää minkä tiesin ettei Jussi tienny.

Jussi


Input: Siis se ettei punanen oo se mistä ne vauhkoontuu vaan se liike mitä ne matadorit tekee.


Input: Onneks Jussi hiljeni ku sanoin että sen polkupyörä oli löytyny lähempää meidän tilan nurkilta.

Jussi


Input: Se sanokin että hoida ite lehmäs, ja painu siihen suuntaan missä sanoin sen pyörän olevan.


Input: Nyt Molla katteli mua hissukseen, paikallaan, välillä hörppi sadevettäkin siitä kaukalosta.

Molla


Input: Se sade oli vieny mun huomiota niin paljon, etten yhtään tajunnu kuinka paljon kello oli, ja kun vihdoin tajusin katsoa sitä, päähäni iski vain isoisän ohjeet saappaiden kuivaamisesta saunassa.


Input: Kello oli niin paljon, että tiesin isoisän olleen kotona jo hetken aikaa.


Input: Nyt ei ollut yhtään aikaa hukattavissa.


Input: Katsoin kelloa uudestaan, ja mielessäni laskin kuinka kauan menisi tässä sateessa taluttaa Molla takaisin meidän navettaan.

Molla


Input: Mä olin kahden vaiheilla, olisin voinu pyytää apua Jussin vanhemmilta, jolloin olisin saanut Mollan nopeammin kotiin ja ehkä jopa isoisän huomaamatta, mutta samalla olisin joutunu alttiiksi riskille, että Jussin vanhemmat olisivat kertoneet musta kaiken vanhemmilleni ja he sitten tietysti isoisälle.

Jussin

Mollan

Jussin


Input: Päätin lähteä yksin taluttamaan Mollaa kotia kohti, ehkä se sade oli kastellut pääni niin paljon, että kuvittelin isoisän kehuvan mua sankarina kun olin pelastanut yhden eksyneen lehmän.

Mollaa


Input: Onnekseni mä huomasin pilvien hieman rakoilevan kauempana, se toi toivon siitä että kotiin asti matkalla ei sataisi kaiken aikaa.