Input: De svarar för ungefär 70 procent av 'världsinkomsten', har över 80 procent av världsexporten och ökar i genomsnitt sin inkomst per invånare med över 300 kr om året.


Input: I USA ökar nationalinkomsten varje år med ett belopp som är jämförbart med den totala nationalinkomsten i Indien eller Afrika.

USA

Indien

Afrika


Input: Sverige tillhör de rikaste bland de rika.

Sverige


Input: Nationalinkomsten är nästan dubbelt så stor som Pakistans - Pakistan har över 105 miljoner invånare.

Pakistans

Pakistan


Input: Med ett par promille av världens befolkning svarar Sverige för dryga två procent av världshandeln.

Sverige


Input: Genomsnittssvensken har en inkomst på ungefär 12000 kr om året.


Input: I två tredjedelar av u-länderna är genomsnittsinkomsten under, ofta långt under, 700 kr om året.


Input: 1966 gick 0,64 procent av den svenska nationalinkomsten till u-länderna.


Input: I U-länderna bor över 2 miljarder människor, 70 procent av världens befolkning.


Input: Deras andel av 'världsinkomsten' är ungefär 30 procent.


Input: De svarar för knappa 20 procent av världens export.


Input: De ökar årligen sin genomsnittsinkomst per invånare med cirka 10 kr.


Input: 60 procent av tredje världens invånare är analfabeter.


Input: 300 miljoner har malaria, 10 miljoner spetälska, 400 miljoner ögonsjukdomen trakom.


Input: Barndödligheten ligger ofta 10 gånger över den svenska.


Input: Proteintillgången per invånare och dag är cirka 10 gram - över 50 i i-länderna - mot ett behov på 45 gram.


Input: I Indien går det nära 6000 människor på varje läkare, i Etiopien nära 100000, i Ruanda nära 150000 - i Sverige under 1000, i USA under 700.

Indien

Etiopien

Ruanda

Sverige

USA


Input: Jag låg länge vaken i natt.


Input: Mina tankar snubblade på varann.


Input: Jag hade svårt att få någon ordning på dem.


Input: De kom alltför fort på varann.


Input: Något kort ögonblick tyckte jag att jag såg sakerna i deras rätta sammanhang.


Input: Så har det varit flera nätter, jag har haft tankarna springande i långa korridorer och inte kunnat hitta någon utväg för dem.


Input: Jag läste någonting i en aftontidning igår som snuddade vid jämlikhetsproblemet.


Input: Medan jag bäddade sängarna försökte jag komma ihåg i vilken tidning det var.


Input: Jo, ett uttalande i Expressen av Rose Kennedy.

Expressen

Rose Kennedy


Input: Hon sade någonting om kvinnans roll som jag reagerade starkt emot.


Input: Jag gick ner till matrummet och hittade vår tonåring vid matbordet.


Input: Han räckte mig tidningarna, så att jag kunde leta fram Rose Kennedys ord.

Rose Kennedys


Input: Hennes berömmelse beror på att hon har fött ett antal barn och att två av dem i sin tur har gjort namnet Kennedy känt i hela världen.

Kennedy


Input: Nu säger denna kvinna:


Input: 'Kvinnans uppgift är att vara gift och att uppfostra barn.'


Input: Det har predikats genom århundraden om moderskapets salighetsvärde.


Input: Moderskapet har framställts som kvinnans första uppgift i livet och kanske också den enda.


Input: Man har sällan tänkt på dem som inte har kunnat få den sociala status som den gifta kvinnan har.


Input: Kvinnan ska ta den heliga modersrollen på sig, uppfostra sina barn, betjäna sin man och helst glömma sin egen existens.


Input: Framför allt ska hon veta att hon är skapad för den rollen, och om hon inte klarar den är hennes egenvärde inte mycket att tala om.


Input: Den här typen av uttalanden förekommer i press och veckotidningar vecka efter vecka.


Input: Det är mannen och barnen, framför allt barnen, som behöver kvinnan hemma, sägs det.


Input: Det talas sällan om att det är kvinnan som behöver sina barn och sin man för att se sig själv som en allmänt accepterad individ i samhället.


Input: Mannen och barnen är ju i själva verket hennes sociala status.


Input: Var har en kvinna makt och en känsla av att hon är någonting väsentligt - och kan nå det så enkelt?


Input: Det är i hemmet!


Input: Kvinnan borde basera sitt liv på sina egna personliga prestationer.


Input: Äktenskapet som en försörjningsmöjlighet borde helt försvinna.


Input: Då först är det möjligt för två ekonomiskt oberoende människor att skapa en gemensam tillvaro med större förståelse och mera gemenskap.


Input: Genom att båda delar yrkeslivet går det naturligare att dela hemarbetet också mellan makarna.


Input: Visst kommer var och en att möta en del svårigheter, men de är till för att övervinnas.


Input: Det är naturligtvis också fråga om att mannen får undvara den personliga servicen hemma lika mycket som att kvinnan delar den ekonomiska bördan med mannen.


Input: Barnen klarar sig bra och bättre om man uppmuntrar dem att fungera självständigt.


Input: Kvinnan behöver inga överflödiga varuhusronder eller dylikt för att pigga upp sitt humör.


Input: Kontakten mellan familjemedlemmarna behöver inte vara kontinuerlig, men den bör vara av bra kvalitet.


Input: Hur ska våra barn ha det för att trivas och få den bästa starten i livet?


Input: Hur löser man bäst barntillsynsproblemen?


Input: Varför dominerar kvinnorna de första åren i barnens liv?


Input: Hör de människorna som tar hand om våra barn till de väl avlönade?


Input: Det är så viktigt att våra barn ska bli lyckliga medborgare i världen!


Input: Har vi någonsin frågat oss om människorna som arbetar med våra barn i daghem, lekskolor, skolor, är tillräckligt intresserade och 'inne' i yrket att ta hand om våra barn?


Input: Hur arbetar de pedagogiskt?


Input: Hur pass mycket och i vilken riktning indoktrinerar de våra barns tänkande och handlande?


Input: Jag har inte tänkt på de här frågorna så mycket tidigare - i varje fall har jag inte tänkt att jag skulle kunna ändra på det som jag eventuellt har kritiserat.


Input: Jag - och många med mig - har tänkt att när skolan tar över är allting bra.


Input: Men hur är det med undervisningen när det gäller att sudda ut könstänkandet?


Input: För utlänningar är det ju roligt att berätta - för de uppskattar det - att våra pojkar har hemkunskap i sjuan.


Input: Men använder de kunskaperna i till exempel matlagning hemma?


Input: Barnen är kvinnodominerade och blir ensidigt påverkade från allra första början.


Input: Mor sköter om dem, hon är hemma.


Input: Daghemmens personal är kvinnlig.


Input: Barnen får den uppfattningen att det där med barn och kvinnor hör bestämt ihop.


Input: Men är det verkligen så?


Input: Om det inte är så måste väl den onda cirkeln brytas!


Input: Industritjänstemannaförbundet har ställt samman en upplysande tabell över 'hur manliga och kvinnliga medlemmar fördelar sig på olika s.k. befattningsskikt inom företagen'.

Industritjänstemannaförbundet


Input: Ungefär 80 procent av kvinnorna arbetar på de lägsta nivåerna mot ungefär 20 procent av männen.


Input: Kvinnorna har praktiskt taget ingen möjlighet att nå de höga befattningarna inom industrin, inte ens någon mellanposition utom i undantagsfall.


Input: Hur skulle de kunna det?


Input: Procentuellt är ju kvinnorna färre i de tekniska yrkena.


Input: Fortfarande siktar våra döttrar hellre på äktenskapet som yrke.


Input: Eller de vill ha kvinnliga yrken, helst sådana som kan kombineras med tillvaron som hemmafru eller yrken som hjälper dem att bli hemmafruar.


Input: För mannen skall man inte besvära med hemmatjänst och barnavård, det skulle bli för svårt att genomföra, tror säkert många kvinnor.


Input: Ingrid Sjöstrand vill ha flera alternativ till den gamla storfamiljen och den moderna lilla familjen.

Ingrid Sjöstrand


Input: Vi skall utgå ifrån vad barnen behöver.


Input: Pappa, mamma, barn, det är de första roller vi leker oss in i - och vi har svårt att tänka oss dem annorlunda än så som vi upplevde dem från början.


Input: Men ett kallt faktum är att förutsättningarna för de gamla tydliga pappa- och mammarollerna har försvunnit, familjen är inte längre en praktisk nödvändighet för att tillhandahålla dagligservicen.


Input: Den är numera en ganska opraktisk nödvändighet, bottnande i vår trygghets avhängighet av vanor och konventioner, i våra föreställningar om familjen som garant för omtanken om barnen, för värme och samhörighet, ja t o m 'goda seder' och hög (sexual-) moral.


Input: Och förresten har vi knappast längre några alternativ till pappa-mamma-barn-familjen, var och en inom sitt revir, i sin lägenhet bak låsta dörrar.


Input: Den gamla storfamiljen är utdöd och de ansatser till en vidare gemenskap som vi hade i arbetarbaracken, statlängan och i samhörigheten kring gården i kvarterets mitt har vi inte tagit med oss till våra propra nya tätorter.


Input: Vårt hemliga ideal är fortfarande Sörgårdsfamiljen åtminstone byggs lägenheterna, fast ytan har krympt, fortfarande för fullt självhushåll.

Sörgårdsfamiljen


Input: Unga herr far och unga fru mor sätter fortfarande bo med eget linneförråd och servis för tolv personer - och leken går bra så länge den ingenting kräver, d v s tills barnen å ena sidan kräver en vårdare på heltid, eller i den maskinellt topprustade lägenheten, på trekvartstid, medan arbetet å andra sidan kräver heltidsengagemang.


Input: Möjligheterna att skaffa tillfredsställande föräldravikarier är jämförbara med chanserna att vinna på lotteri.


Input: Medan man väntar på turen och barnen växer hankar man sej fram med de olika nödlösningarna: flickorna en flyktig och växlande skara av unga och instabila personer som hamnat i jobbet utan speciella kvalifikationer, dagmammorna, en ännu mera obekant faktor i barnens liv, det knepiga trebarnssystemet där tre grannfamiljer slår sej ihop om en utbildad sköterska - men där barnen lika lite kommer ut ur den trånga miljön med en isolerad kvinnsperson - aldrig en karl för den ensamma mammans barn.


Input: Och slutligen daghemmet, den hittills bästa lösningen - för robusta, grupptåliga, utåtriktade barn.


Input: Trots daghemmens otillräckliga resurser, framför allt personella, visar en färsk undersökning att daghemsbarn är självständigare, mindre ängsligt beroende och mer realitetsanpassade än barn som uppfostras i hemmet.


Input: De här lösningarna går alla ut på att lösa frågan om tillsyn, knappast om fostran.


Input: Också daghemmet ses som en form av förvaring som får rätta sej efter vad de vuxna kan prestera i fråga om lokaler och personal - inte som den plantskola det borde vara, där varje barn får de bästa förutsättningar för att växa.


Input: Vad betyder t ex det två gånger om dygnet upprepade rycket från den ena miljön till den andra för daghemsbarnet?


Input: Den detaljen är knappast planerad utifrån barnets bästa - men tillmötesgår ju vårt behov att 'äga' våra barn.


Input: Först om vi går utanför landet och nuet kan vi få erfarenhet av kollektiv fostran, t ex från kibbutzerna.


Input: Men i fråga om dem, åtminstone i deras ursprungliga form, måste man ta hänsyn till att de startades under hårt yttre tryck för att frigöra så många armar som möjligt.


Input: Liten personal och mycket små resurser var ofrånkomliga villkor.


Input: Att pröva den ursprungliga kibbutzen här vore ungefär som att fostra spartaner i välfärdslandet.


Input: Då är erfarenheterna från helt annorlunda kulturer intressantare, t ex Margaret Meads från arapeshfolket där pappan hade det huvudsakliga ansvaret för barnavården, men där alla barn kunde söka hjälp hos alla vuxna om pappan eller mamman inte fanns till hands.

Margaret Meads


Input: Barnen kände trygghet i gruppen och växte upp i en hos oss okänd frihet från ångest och neuroser.


Input: Något av det samma kan vi studera där zigenarna ännu lever i sina ursprungliga storfamiljer.


Input: Barnen går ur famn i famn och är trots bindningen till modern inte uteslutande beroende av henne, något som rimligen bör garantera en större trygghet än ett absolut beroende.


Input: Storfamiljeiden har blivit aktuell på sistone.


Input: Den praktiseras på några håll så att några familjer som trivs tillsammans flyttar ihop och delar på barnavården och skötseln av det jordiska - en rationell och öppen livsform som för barnen måste bli rikare på kontakter och därmed mer stimulerande än isoleringen med en ensam vuxen.


Input: När de vuxna är hemma vill säja - på vardagarna blir det knappast annat än ett trebarnssystem i fast lokal, kanske med en större syskonskara bara.


Input: Storfamiljen av denna typ ställer stora krav på tolerans, hänsyn, mognad - en kollektiv fostran, som inte kräver kollektivt liv av de vuxna måste i längden vara lättare att acceptera för flertalet människor.


Input: Och här har vi inte mycket att utgå från: vi måste vara djärva och visionära nog att tänka oss något nytt.


Input: Vi är tvungna att råda bot på det ångestskapande beroendet av en enda person - vem denna person än är blir friktionsytan abnormt stor.


Input: Och vi måste bort från anstalten där barnen förskockas, tröttas ut och tvingas rivalisera om några få vuxna som inte orkar svara dem alla - en enkönad, avemotionaliserad, också den isolerad miljö utan anknytningar till världen utanför.


Input: Låt oss utgå från vad barnen behöver: trygghet och värme, intresse och stimulans, flera vuxna att lita på och tycka om, kamrater i olika åldrar, svängrum, arbetsmaterial, en fredad vrå och en gemenskap att höra till, någon som putsar näsan och någon som hör på - allt går inte att räkna upp, men vad ska det gå ut på?


Input: Möjlighet att utvecklas efter sina förutsättningar?


Input: Så lite beskärning som möjligt av växandets oerhörda glädje?


Input: Det kan formuleras så olika - men i varje fall vet vi att det inte räcker med att barn är mätta och rena och sysselsatta - saker som i och för sej kan hålla den enskilde vårdaren fullt sysselsatt.


Input: Vi kan inte räkna med att det i framtiden blir lättare än nu för den enskilda familjen att åstadkomma en vardag så rik på upplevelser som barnens hungriga sinnen kräver.


Input: Vi får räkna med att boendet slungas ännu längre bort från arbetsplatsen, att det ännu mer differentierade yrkeslivet kräver alltmer totala insatser, att den lilla familjen med ett eller två barn förblir den dominerande familjetypen.


Input: Det kommer ännu mindre att löna sej att en vuxen ägnar huvudparten av sin arbetstid åt ett eller två barn, allra minst om han är utbildad för nånting annat.


Input: Vi inser redan nu att det inte räcker med att ha fått barn för att kunna fostra barn.


Input: Det skulle inte skada vårt framtidsplanerande om vi vågade tänka lite mer obundet av det existerande samhället.


Input: Nog törs vi t ex ifrågasätta om alla våra bostadsområden måste se ut som de gör: travar med likadana topputrustade enheter centrerade kring snabbköp, kiosk och parkeringsplats?


Input: Många av oss skulle kanske föredra att avstå från komplett privat ekonomiavdelning och få utökad gemensam service i stället.


Input: Vi skulle klara oss alldeles utmärkt utan självhushållets hela prylarsenal, vi skulle kanske rentav trivas bättre med ett mera lättmanövrerat liv, i turistklass.


Input: Men bostadstänkandet - eller är det ett statustänkande? - går mot allt mer totalutrustade bomaskiner - som skulle varje familj kunna utstå en belägring.


Input: Egendomligt i ett samhälle där kollektiv utspisning i skolor och på arbetsplatser allt mer brer ut sej, där konsumtionen går mot allt mera bara-att-värma-produkter i en allt smidigare distribution!


Input: Men så länge barnen är uteslutande hänvisade till att växa upp inom familjens bostad utrustar vi varje bostad så att den ska inge sina bebyggare hoppet att här ska det gå att förverkliga en låt vara maskinell sörgårdsdröm.


Input: Vågade vi släppa bostadens Stavnsbaand och lämna barnen till sina egna bostäder, utformade som ideala hem för barn, skulle vi också våga utforma hela bostadsområdet mer rationellt, mer samhälleligt, mindre lägenhetslåst.


Input: I stället för att sprida bostäderna kring ett renodlat kommersiellt centrum kunde vi knyta dem till en verklig samhällskärna, som tillgodosåg behoven av service, kultur, umgänge.


Input: Här skulle utom affärer och hantverkare finnas tvätteri med klädvård, kantin med matförsäljning, cafe, bibliotek med lyssningsrum, kanske en kvartersbio, teverum, lokaler för sällskapsliv och sport, bastu, möjligen en liten bassäng.


Input: I nära anslutning härtill hemgården, eller vad man vill kalla dem, av intim kvarterstyp, inom sina längor rymmande barnens hus, ungdomsgård, hobbylokaler.


Input: Barnens hus tänker jag mej hellre av modell äldre villa med stora och små rum, fantasieggande prång och skrubbar, dit man kan dra sej tillbaka i ensamhet eller med sin bästis, än som hyperhygieniska och lättstädade lokaler där allt har sitt fastställda ändamål.


Input: Men den viktigaste frågan är inte lokalerna utan personalen.


Input: De som ska handleda barn är en av samhällets viktigaste yrkesgrupper och vi måste rekrytera, utbilda och betala dem därefter.


Input: Varje liten barngrupp bör ha sina 'vikarierande föräldrar' och deras assistenter som stadiga referenser, bland dem bör finnas både män och kvinnor, någon med gedigen psykologisk-pedagogisk skolning - och ingen utan kunskaper om barn och barnuppfostran.


Input: Viktigare än pappersmeriter måste vara viljan till personlig satsning - och viljan att stanna på platsen.


Input: Årsklasskiktningen som håller på att spalta upp hela vårt samhälle - snart kan 41/2-åringar bara leka med 41/2-åringar - bör kunna luckras upp i dessa åldersblandade grupper och kan motverkas genom ett mindre strängt kategoribyggande.


Input: Skolbarnen bör från sina närbelägna fritidslokaler ha fritt tillträde till småsyskon och mindre kamrater, pensionärer må ha möjlighet att fraternisera nedom åldersstrecket, föräldrar må komma och gå - överhuvudtaget kan de äldres speciella kunskaper och intressen komma fler barn tillgodo.


Input: (I framtiden kommer vi förmodligen inte alla att översvämma den fria världen just på söndagar - också ledigheten måste differentieras - små barn kan få se män, vanliga portföljpappor, också på vardagar.)


Input: I stället för den nuvarande situationen där föräldrar och barn är varandras livegna - med överbindningar, aggressioner, otrygghet som följd - (en ny uteslutningsgemenskap som inte kännetecknade den gamla mångfacetterade familjen) har föräldrar och barn ett ömsesidigt oberoende - med obeskurna möjligheter till fritidsumgänge.


Input: Barnen bor i 'sin' gård, men gästar föräldrarna när de vill - och barnens hus har plats för gästande föräldrar.


Input: Föräldrar och barn bör med föräldrarnas ökade fritid få ökade möjligheter att ha roligt tillsammans, men ingendera är utlämnad åt den andra parten så som föräldrar nu kan känna sej utlämnade åt en alltför krävande fostraruppgift - liksom barn är totalt utlämnade åt inkapabla föräldrar.


Input: Barnen har en viss känslomässig och en orubbad materiell trygghet garanterad vad som än händer de biologiska föräldrarna.


Input: Olämpliga föräldrar är inte samma outjämnbara handikapp som nu.


Input: Utopier har den nackdelen att de låter så utopiska, men - eftersom förhållandena nu inte är gynnsamma för någon kategori - borde vi inte i liten skala pröva också andra sätt att leva?


Input: Detta förslag som är ett samlingsförslag av en mängd uppslagsändar som länge legat i tiden är avsett för liten skala.


Input: Alldeles säkert kommer en så annorlunda uppfostran att skapa en annorlunda människa - men det behöver inte bli en sämre.


Input: Det kan bli en öppnare, friare människa, mindre benägen att hänga in sitt privata revir.


Input: Det blir allt vanligare att man i födelseannonser ser att föräldrarna har olika efternamn.


Input: Att på det sättet öppet visa att ett barn är fött 'utom äktenskapet' skulle i de flesta andra länder vara helt otänkbart - hos oss är det väl knappast längre någon som reagerar.


Input: Detta innebär inte att förhållandena är oförändrade i andra länder, som exempel kan nämnas den nya synen på skilsmässa i Italien.


Input: Man måste kanske ändå ställa sig frågan:


Input: Varför har just vi svenskar blivit så toleranta mot olika former av sammanlevnad och varför blir det hos oss allt vanligare att man bildar familj utan att ingå äktenskap?


Input: Antingen är det fel på äktenskapet eller också har våra värderingar förändrats.


Input: Kanske bådadera.


Input: Att värderingarna förändrats är helt säkert riktigt, och om någon förnekar det så låt oss jämföra vår reaktion inför upplysningen om att två ungdomar sammanbor med den vi skulle haft för tjugo år sedan.


Input: Det är här inte bara fråga om ett vagt accepterande av rådande förhållanden.


Input: Den 'nya' sexualmoralen har påverkat oss alla men samtidigt djupt oroat oss.


Input: Mest oroande är att synen på äktenskapet som samlevnadsform förändras i en riktning som ifrågasätter värdet av familjebildning och ansvarstagande i den form som i de flesta kulturer och under sekler varit allmänt rådande.


Input: Förutvarande justitieminister Kling tillsatte strax före sin avgång en utredning, familjesakkunniga, med utomordentligt specificerade direktiv för utredningsarbetet.


Input: Enligt direktiven skall lagstiftningen ses som ett medel att påverka utvecklingen och därjämte förändra samhällstrukturen mot ett samhälle där varje vuxen kan ta ansvar för sig själv utan ekonomiskt beroende av anhöriga.


Input: Äktenskapet är en form av 'frivillig samlevnad mellan självständiga personer'.


Input: Särskilt betonas självständigheten i ekonomiskt avseende, var och en skall helt enkelt försörja sig själv i framtiden.


Input: De flesta människor torde förlova och gifta sig utan närmare tanke på att deras förhållande blir rättsligt reglerat.


Input: I allmänhet är det först vid äktenskapets upplösning, genom skilsmässa eller genom att en av makarna avlider som rättsverkan träder i funktion.


Input: Lagens mening att makarna under äktenskapets bestånd skall leva på lika standard och att var och en efter sin förmåga skall bidra till försörjningen är för de flesta självklar.


Input: Den nya familjelagstiftningen, som kan väntas om några år, kommer att i grunden förinta denna uppfattning.


Input: I den förändringens tid som vi lever i bör man sträva efter att åtminstone bevara det som är värdefullt.


Input: Till det mest värdefulla måste räknas människors vilja att ta ansvar för varandra, att försöka att leva i 'viform' i stället för i 'jagform'.


Input: Familjegemenskapen, föräldrars och barns gemensamma ansvar för varandra skapar också trygghet.


Input: I ett förhållande är aldrig bägge parter lika starka.


Input: För den svagare har ofta vetskapen om att leva i nära gemenskap med en annan utgjort en ovärderlig tillgång.


Input: För barnen är det ytterst viktigt att veta att föräldrarna hör samman 'på riktigt'.


Input: Äktenskap och politik


Input: Teol dr Tom Hardt skrev i denna tidskrift en artikel: 'Till storms mot äktenskapet' där han kommenterade den svenska regeringens rapport i kvinnofrågan till FN.

Tom Hardt

FN


Input: Av artikeln framgick klart, att den rapporten måste ses som representativ för det socialdemokratiska partiets familjesyn men att någon majoritet av svenska folket säkert inte står bakom de uppfattningar som förs fram i rapporten.


Input: Samma slutsats drar jag när det gäller direktiven till familjelagsakkunniga.


Input: Man vill från socialdemokraternas sida förändra samhället i riktning mot kollektivitet och jämlikhet.


Input: Eftersom den nuvarande familjebildningen utgör ett hot mot förverkligandet därav måste familjen och äktenskapet förändras.


Input: Familjen är emellertid konservativ på samma sätt som kärleken ofta är egoistisk.


Input: Kärlekens innersta väsen lär inte något politiskt parti kunna påverka, men formerna för dess yttringar kan alltid regleras i lag.


Input: Familjen är också i sin grund kapitalistisk, därför att känslan av ansvar för de närstående främjar sparande och ägandelust.


Input: Känslan av varaktighet i ett förhållande ökar viljan till investeringar i eget hem och andra kapitalvaror.


Input: Familjen blir lätt det primära, samhället kommer i andra rummet; förhållanden som ett socialistiskt parti självfallet bekämpar.


Input: Individens ekonomiska självständighet, den bärande tanken i utredningens direktiv, förutsätter att bägge makarna i en familj förvärvsarbetar.


Input: Detta underlättas givetvis genom att samhället tar över en allt större del av ansvaret för barnens vård.


Input: Den enorma satsningen för att få ut mödrarna i förvärvslivet görs inte enbart därför att dessa skulle eftersträva arbete utom hemmet.


Input: Bakom finns med all säkerhet också tanken att man genom en kollektiv uppfostran av barnen kan komma närmare ett socialdemokratiskt jämlikhetsideal.


Input: Skattepolitiken är ett annat verksamt medel att få ut mödrarna i förvärvslivet och därigenom förhindra att barnen får den personliga vård som ges i ett hem.


Input: Den konservativa uppfattningen att familjen är samhällets grund bygger på en annan ideologi.


Input: Äktenskapet är ett avtal, och ett bindande avtal.


Input: Det ställer krav på parternas ansvar såväl för varandra som för barnen.


Input: Bundenheten i avtalet underlättar samlevnaden och ansvaret begränsas inte till vissa områden.


Input: 'Äktenskapet är av Gud instiftat' heter det i vigselformuläret, och för de flesta människor innebär äktenskapets ingående ett allvarligt och noga övervägt ställningstagande.

Gud


Input: Vi kan vänta oss en politisk strid om äktenskapet och dess funktion.


Input: Är det fel på äktenskapet?


Input: Frågan är om man med den konservativa grundsynen helt enkelt kan slå bort tanken på att revidera den nuvarande äktenskapslagstiftningen.


Input: Jag tror inte att man kan det.


Input: Den starka negativa reaktion som mött direktiven beror på att dessa så detaljerat pekat ut lösningar och eftersträvade förändringar och lämnat mycket lite utrymme åt ställningstaganden från utredningens sida.


Input: Bl a anses att den nya lagstiftningen måste vara objektiv till olika samlevnadsformer, och moraliska värderingar får inte förekomma.


Input: Om man emellertid är helt övertygad om att den för alla parter bästa samlevnadsformen är äktenskapet, så innebär det inte att man gör moraliska värderingar.


Input: Det innebär i stället att man vill underlätta samlevnaden för dem som vill bilda familj.


Input: Varför ökar då antalet ogifta familjebildare?


Input: Det finns ingen undersökning gjord över vad orsaken är till att familjebildning, med eller utan barn, sker utan att parterna gifter sig.


Input: Man måste göra antaganden.


Input: De troliga orsakerna är i första hand tre:


Input: Det är för besvärligt att gifta sig, det blir bara inte av.


Input: Man vill inte 'binda sig', (ofta bara en part).


Input: Kärleken är stark nog att klara sig utan yttre band (tror man).


Input: Vad gäller det första fallet föreslår direktiven till familjelagsakkunniga att vigsel icke längre skall konstituera äktenskap.


Input: I stället bör man undersöka huruvida inte en registrering skulle kunna utgöra det konstitutiva momentet vid äktenskapets ingående.


Input: Givetvis kan sedan var och en efter egen vilja komplettera registreringen med vigsel.


Input: Vad man tycks glömma bort är det personliga engagemanget i det avtal som äktenskaps ingående medför.


Input: Om någon 'gifter sig' en lördag, troligtvis i kyrkan där majoriteten av dagens vigslar sker, skulle äktenskapet inte vara giltigt förrän registrering skett, kanske nästkommande onsdag.


Input: För parterna som önskar vigsel måste det vara en orimlighet att ur vigselformuläret skulle utgå:' förklarar jag Eder som man och hustru'.


Input: En sådan vigsel skulle i hög grad sakna berättigande och bidraga till att formen för äktenskapets ingående reducerades till postandet av ett ifyllt formulär.


Input: Däremot kan det vara riktigt att man förenklar äktenskapets ingående till en juridiskt bindande överenskommelse med vittnen, varvid detta kan ske antingen i samband med vigsel eller på annat sätt för dem som önskar ett mindre formellt ingående.


Input: Ofta hör man från moderat håll att 'det skall vara svårt att gifta sig'.


Input: Jag tror inte heller det är riktigt.


Input: Om man vill underlätta för unga familjebildare att ingå äktenskap gör man detta genom att inte i onödan krångla till proceduren.


Input: Själva avtalet måste emellertid vara det konstitutiva elementet, inte registreringen av detsamma.


Input: Den andra orsaken till att man inte gifter sig, man vill inte binda sig, kan man knappast komma åt lagstiftningsvägen.


Input: Den måste ses som en följd av en minskad benägenhet att ta ansvar och som ett tecken på osäkerhet.


Input: I de fall samlevnaden resulterar i barn kan man dock juridisk reglera förhållandena parterna emellan.


Input: Teoretiskt kan man resonera så, att har en samlevnad pågått en viss given tid och parterna fått barn tillsammans skall samma regler gälla för sammanlevnaden som om parterna ingått äktenskap.


Input: Med all sannolikhet skulle en sådan lagstiftning bidraga till att ordna upp de ofta stora svårigheter som uppkommer när förbindelsen bryts genom dödsfall eller genom separation.


Input: I detta fall skulle vi få ett nytt slags äktenskap, som syftar till att reglera förhållandena familjemedlemmarna emellan och som juridiskt jämställer dessa förhållanden med dem som råder i ett vanligt äktenskap.


Input: Att kärleken kan klara sig utan yttre band är i de flesta fall sant.


Input: Vad de som resonerar så glömmer är dels att kärleken inte alltid är beständig och att den i alla händelser inte är evig.


Input: Förr eller senare blir alltid den ena parten lämnad ensam, och då kommer svårigheterna.


Input: Arvsrätt och giftorätt finns inte.


Input: Kanske har hus- och bilköp skett i den avlidnes namn, och den efterlämnade har i så fall ingen rätt till den egendom som under samlevnaden varit gemensam.


Input: Skulle modern dö och efterlämna barn har fadern inte självklart någon vårdnadsrätt till de barn som han levt och bott med fram till dödsfallet.


Input: Inte ens umgängesrätt med dem finns reglerad i lag.


Input: Man skulle önska att alla de som tvärsäkert vet med sig att deras kärlek skall klara alla problem övervägde följderna av att kärleken eller motparten dör.


Input: Detta ställer stora krav på upplysning.


Input: Det är märkvärdigt så litet moderna ungdomar vet om rättsverkningar av olika samlevnadsformer.


Input: Genom en ökad effektiv information kan vi kanske i någon mån göra äktenskapet mer attraktivt.


Input: Ännu brister det i förfärande hög grad.


Input: Familjelagstiftning


Input: Familjelagstiftningen är egentligen inte begränsad till äktenskapet.


Input: I dagens samhälle premieras emellertid på flera olika sätt sammanboende i förhållande till gifta.


Input: Även om detta inte sker enligt lagens bokstav är det ett faktum.


Input: En ensamstående moder har betydligt lättare att få in sitt barn på daghem (även om hon i verkligheten sammanbor med barnets far).


Input: En studerandes studiemedel behovsprövas gentemot makes inkomst, inte gentemot sammanboendes.


Input: Genom litet 'skicklighet' kan de få dubbelt barntillägg.


Input: Bostadsbidrag kan utgå till den 'ensamstående' i betydligt högre grad än om föräldrarnas inkomst läggs samman - detsamma gäller arbetsmarknadspolitiska och sociala förmåner av olika slag.


Input: Där måste en ändring ske.


Input: Vi kan inte förhindra att familjebildning sker utanför äktenskapet, men vi måste åstadkomma sådana kontrollmöjligheter att ogifta familjer inte får större privilegier än andra.


Input: Vi upplever i dag en rotlöshet och rådvillhet hos många unga.


Input: Genom att försvaga äktenskapet ökar vi dessa företeelser och vi gör dem urarva.


Input: Vi måste i stället försöka skapa ett samhälle byggt på gemenskap människor emellan, och den gemenskapen har sin grund i familjen.


Input: Det innebär inte, att vi kan bortse från den förändring som skett vad gäller familjens levnadsförhållanden.


Input: Den lilla tvågenerationsfamiljen går miste om mycket som fanns i forna tiders stora familjer med flera generationer.


Input: Dagens familj ställer självklart nya krav på en utvidgad gemenskap, men den gemenskapen måste börja mellan familjemedlemmarna.


Input: Det är inte familjelagstiftarnas sak att i övrigt förbättra relationer mellan människor, det är en uppgift för hela samhället.


Input: Den socialdemokratiska bostadspolitiken med cellbildning och ålderssegregation har försvårat kommunikationerna mellan människor, skattepolitiken har nedvärderat det personliga ägandet och kollektiviteten har försvårat personliga insatser utöver det vanliga.


Input: Nu måste vi slå vakt om äktenskapet - medan tid är.