Najbolji dokaz za tvrdnju da su ljudi podložni i da se lako uslovljavaju i vode pomoću uticaja iz okoline je svet komercijalnog oglašavanja.

ljudskog mozga, ako postoji bilo kakav dokaz tome kako je savitljiva ljudska misao i kako lako ljudi mogu biti uslovljeni i usmjereni, zasnovano na prirodi stimulusa iz okruženja i onoga što ono ojačava: sam svijet komercijalnog reklamiranja je dokaz ovome.


Ne možete da se ne divite nivou ispranosti mozgova, programiranim robotima, "potrošačima" kojima je jedini cilj da uđu u radnju i potroše 4000$ na tašnu koja se pravi za deset dolara u robovskim radionica na istoku, samo zbog statusa koji neka marka navodno predstavlja u kulturi.

Morate zastati u nevjerici gledajući nivo ispiranja mozga na kojem ovi programirani roboti, poznati kao "konzumenti", lutaju svijetom samo da bi ušli u prodavnicu i potrošili, recimo 4.000 dolara na torbu čija izrada košta najvjerovatnije 10 dolara u nekom prekookeanskom manuelnom, malom pogonu.


Drevne tradicije koje povećavaju poverenje i povezanost u društvu pale su pod uticaj potrošačkih vrednosti.

I to samo za status marke koju navodno predstavlja kulturološki. Ili možda drevne zajedničke tradicije koje povećavaju nivo povjerenja i kohezije u društvu - a sada su otete unutar gramzivih, materijalističkih vrijednosti, pa sada godišnje razmjenjujemo bezvrijedna sranja nekoliko puta godišnje.


Jasno je zašto ljudi danas žude za kupovinom i posedovanjem. Od detinjstva su uslovljeni da očekuju materijalna dobra čak i od porodice i prijatelja.

I možda se i pitamo zašto toliki ljudi danas imaju nagon za kupovinom i pribavljanjem kad je jasno da su još od djetinjstva uslovljeni da očekuju kako su materijalna dobra znak njihovog statusa unutar porodice ili prijatelja.


Činjenica je da je temelj svakog društva njegov sistem vrednosti, a naše jedino može da funkcioniše ako u njemu postoji naglašena potrošnja, neophodna za održanje tržišnog sistema. Pre 75 godina potrošnja u Americi bila je po osobi upola manja od današnje.

Činjenica je da su temelj svakog društva vrijednosti koje podržavaju njegovo funkcioniranje, a naše društvo, kakvo postoji može funkcionirati samo ako naše vrijednosti podržavaju vidljivu potrošnju koja je potrebna da bi tržišni sistem opstao.


Današnja potrošačka kultura napravljena je i nametnuta zbog potrebe za sve većom i većom potrošnjom.

Prije 75 godina potrošnja u Americi i u većini vodećih zemalja svijeta, bila je pola od onoga što bilježimo danas, po osobi. Današnja nova potrošačka kultura smišljena je i nametnuta radi vrlo stvarne potrebe za višim i višim nivoima potrošnje.


Zato korporacije danas troše više para na reklamu, nego na proizvodnju dobara.

To je razlog zašto većina korporacija danas troši više novca na reklamu, nego na stvarni postupak proizvodnje samog proizvoda.


Vredno rade na stvaranju lažnih potreba i vrlo su uspešni u tome.

Marljivo rade na stvaranju lažne potrebe koju trebate zadovoljiti.


Oni promovišu novčane vrednosti i svi njihovi modeli su zasnovani na novčanoj razmeni i profitabilni su za jednu ili obe strane, ali potpuno odvojeni od stvarnog sveta.

Znate, ekonomisti, ustvari uopšte nisu ekonomisti. Oni su promotori vrijednosti novca i naći ćete da se svi njihovi modeli u osnovi svode na razmjenu papira koji služe profitu s jedne strane ili s obje strane ili koje god, ali su potpuno odvojeni od stvarno postojećeg svijeta reprodukcije.


U Ohaju neki starac nije mogao da plati struju, možda ste čuli za to. Isključili su mu je i on je umro. Razlog isključenja je što nije profitabilno ostaviti je uključenu, jer račun nije plaćen.

U Ohiu jedan stariji čovjek nije platio račun za struju, možda vam je poznat slučaj, i električna kompanija mu je isključila struju i on je umro.


Prava odgovornost nije na elektrodistribuciji, nego na komšijama, prijateljima i saradnicima koji nisu bili milosrdni i omogućili mu, kao pojedincu, da plati svoj račun.

Smatrate li da je to ispravno? Odgovornost u stvarnosti ne leži na električnoj kompaniji jer je isključila struju, nego na komšijama i prijateljima tog čovjeka i suradnicima koji nisu bili dovoljno milosrdni da bi mu omogućili, kao pojedincu, da otplati svoj račun za struju.


Rekao je da su za smrt čoveka prouzrokovanu nedostatkom novca odgovorni drugih ljudi i da je to stvar milosrđa?

HMMMMMMMM... Da li sam dobro čuo? Da li je upravo rekao da je smrt tog čovjeka izazvana nedostatkom novca bila odgovornost... drugih ljudi... ili, ustvari, dobrotvorne ustanove?


Ako je tako, onda nam treba mnogo plaćenih reklama, kutija za donacije po radnjama i gomile kasica-prasica za milijarde ljudi koji umiru od gladi širom planete u sistemu koji Milton Fridmen promoviše. Bilo da se bavite filozofijom Fridmena, Hajeka,

Pa onda, pretpostavljam da će nam trebati baš puno duže reklame, male, jadne posudice za donacije novčića na šankovima i dosta tegli od krastavčića za bilion ljudi koji umiru od gladi na ovom planetu... upravo radi sistema kojeg Milton Friedman promoviše.


Kejnza, Misiza ili nekog drugog tržišnog ekonomiste, osnova njihovih obrazloženja retko se nalazi izvan novčanog niza.

Kada se susretnete sa filozofijom Miltona Friedmana, F.A. Hyacka,


Analize potrošnje, politika stabilizacije deficitarnog trošenja, ukupna potražnja postoje kao beskrajan, na sebe upućen i samoopravdavajući ciklus, iz kojeg su ljudske potrebe, prirodni resursi i svi oblici fizičkog života koji su na strani efikasnosti sasvim isključeni i zamenjeni predstavom da će ljudi, nadmećući se za materijalnu prednost, motivisani sopstvenim niskim interesima, stvoriti održivo, zdravo i balansirano društvo.

To je kao religija. Analiza konzumacije, politike stabilizacije, manjak potrošnje, nagomilana potražnja... To postoji kao neprestani, sebi okrenuti, samoopravdavajući krug propovijedanja, u kojem univerzalne ljudske potrebe, prirodni resursi i bilo koja forma fizičkog života koji podržava efikasnost se odbacuje po zadatoj naredbi i zamjenjuje se jedinom mišlju da će ljudi tražeći da imaju prednost nad drugim ljudima samo radi novca, motivirani svojim uskogrudnim interesom samo za sebe, magično stvoriti održivo, zdravo i balansirano društvo.


Čitavoj ovoj teoriji nedostaje životna koordinata. Šta to rade? Oni zapravo prate novčani niz.

Život kao koordinata ne postoji u ovoj teoriji, u cijeloj doktrini.


O tome se radi, monetarna vrednost određuje šta nam je važno.

Šta to oni rade? Ono što rade je da prate tok novca.


Prvo, to je sistem bez životnih koordinata. Bez životnih koordinata!

To je sve, praćenje toka novca, pretpostavljajući da je to sve što je bitno.


Drugo, svi ti agenti rade pre svega za svoju ličnu korist.

Nema koordinata života... šta... nema kakvih koordinata! Drugo:


Misle samo na sebe i kako da izvuku najviše.

Svi agenti su tragači za uvećanjem sopstvenih prednosti.


To je vladajuće shvatanje racionalnosti:

To znači da misle samo na sebe i na ono što najviše mogu dobiti za sebe.


lično unapređenje se postiže unapređenjem finansijskog stanja i imanja. A šta je sa društvenim odnosima?

Ovo je vodeća zamisao racionalnosti: samopovećavajući izbor i jedino što ih zanima u samopovećanju je novac ili roba.


Dakle, gdje se uklapaju društveni odnosi?


Ne uklapaju se, osim u razmjeni radi samopovećanja.


Šta je sa porodicom sposobnom da preživi?


Nema je. Ona mora da ima novac da bi kupila bilo kakvo dobro.

Gdje se uklapaju porodice i mogućnost da prežive?


Zar ekonomija ne bi trebalo da se bavi i ljudskim potrebama, zar to nije najvažnija stvar?

Ne uklapaju se. Moraju imati novac kako bi kupili robu. Dakle, ne bi li ekonomija trebala rješavati negdje ljudske potrebe?


"Potrebe" ne postoje ni u vašem rečniku, one su se pretvorile u "želje".

Nije li to osnovno pitanje? Oh, "potreba" ni ne postoji u vašem rječniku.


A šta je želja? Novac stvara želju za kupovinom.


A što je zahtjev? To je novčana potražnja koja želi kupiti.


Potreba je kada ti ne treba novac, nego ti je očajno potrebna voda. Potreba se ne zadovoljava zlatnom WC šoljom.

Dakle, ako novčana potražnja želi kupiti to nema ništa s potrebom jer možda osoba nema novčane potražnje i očajno treba, recimo, zalihe vode.


Ili, možda "novčana potražnja" zahtjeva zlatnu dasku na zahodu.


Kada bolje razmislite, to je verovatno najbizarnija obmana u istoriji ljudske misli.

Do zlatne daske za zahod. I ti ovo zoveš ekonomijom? Stvarno, kad razmisliš o tome to mora da je najčudnija obmana u istoriji ljudske misli.


Do sada smo se fokusirali na tržišni sistem, koji je samo polovina globalne ekonomske paradigme.

[Monetarni sistem] Dakle - do sada smo bili usmjereni na sistem tržišta.


Ali, ovaj sistem je zapravo samo polovica globalne ekonomske stvarnosti.


Dok se tržišni sistem bavi ljudskim interakcijama u igri za profit kroz rad, proizvodnju i distribuciju, monetarni sistem je skup osnovnih pravila koja određuju finansijske institucije, stvarajući, između ostalog, uslove za tržišni sistem.

Druga polovica je "Monetarni sistem". Dok se Sistem tržišta bavi interakcijom ljudi koji se takmiče za zaradu kroz spektar proizvodnje i raspodjele rada, Monetarni sistem je temeljni skup pravila koje su postavile finansijske institucije s namjerom da stvaraju uslove za sistem tržišta, između ostalog.


On barata pojmovima koje često čujemo: kamatne stope, zajmovi, dugovi, zalihe novca, inflacija i slično. Počupali biste kosu dok slušate naklapanja monetarnih ekonomista:

To uključuje pojmove koji se često čuju kao kamatne stope, pozajmice, dug, zaliha novca inflacija, itd.


"Umerena preventivna dejstva otklanjaju potrebu za kasnijim drastičnijim merama".

I možda biste poželjeli iščupati svoju kosu slušajući blebetanje monetarnih ekonomista:


Priroda i posledice ovog sistema su, u stvari, vrlo proste.

"Skromne preventivne mjere, mogu spriječiti potrebe za drastičnijim mjerama kasnije."


Ekonomijom, globalnom ekonomijom, upravljaju tri stvari.

Priroda i učinak ovog sistema je zapravo prilično jednostavan:


Bankarski sistem i banke koje štampaju novac ni iz čega.

Naša ekonomija ima... ili globalna ekonomija ima tri osnovne stvari koje njome upravljaju.


Jedna od njih je bankarenje frakcijskim rezervama, gdje banke štampaju novac iz ničega.


Kada pozajmiš novac, moraš da vratiš više nego što si uzeo, čime se novac stvara ni iz čega, a to mora da se potkrepi stvaranjem još novca.

Također je utemeljena na stavljanju kamate na kamatu. Kada se posudi novac, mora se vratiti više nego što se posudilo, što znači da se ustvari ponovo stvara novac iz ničega, i on se mora podržati stvaranjem još više novca.


Živimo u paradigmi beskonačnog rasta, poznatoj i kao Poncijeva šema.


Ništa ne može neprestano da raste, to nije moguće.

Ekonomski obrazac u kojem živimo je Ponzijeva šema.


"U telu nakon izvesnog broja godina raste samo rak."

To nije moguće. Kao što je veliki psiholog James Hillman napisao:


Ne treba da raste samo količina novca, već i broj potrošača, onih koji plaćaju kamatu i stvaraju još novca, što je nemoguće na ograničenoj planeti.

"Jedino što raste u ljudskom tijelu nakon određene dobi je rak." Nije samo količina novca ono što mora nastaviti rasti, to je i količina potrošača.


Ljudi su sredstvo za stvaranje novca koji stvara još novca i održava sistem da se ne raspadne.

Potrošači trebaju posuđivati novac uz kamate da proizvedu više novca, a očito, to nije moguće na ograničenom planetu.


To je ono što se danas događa. Samo dve stvari svako treba da zna o monetarnom sistemu.

Ljudi su u stvari sredstva za stvaranje novca, koja moraju stvarati još novca kako se cijela stvar ne bi raspala, a to je ono što se trenutno dešava.


Postoje samo dvije stvari koje svako treba da zna o monetarnom sistemu:


Novac je ozakonjen dug, bilo da potiče od obveznica, hipoteka ili kreditnih kartica.


Drugim rečima, kada bi se sav dug izmirio ovog trenutka, u opticaju ne bi ostao nijedan dolar.

Novac je monetizirani dug, bez obzira da li je materijaliziran iz obveznica, ugovora stambenog kredita ili kreditnih kartica.


I drugo: kamata se obračunava na svaki zajam, a novac da se ona plati ne postoji u zalihama novca.

Drugim riječima, ako bi se sav postojeći dug upravo sada otplatio ne bi postojao ni jedan dolar u protoku. I dva: Kamata se naplaćuje na sve kredite koji se dignu, a novac koji treba da bi se ta kamata vratila ne postoji u trenutnim zalihama novca.


Glavnica se stvara putam pozajmica i samo je ona u opticaju.

Samo se osnovica stvara kreditima, a osnovica je zaliha novca.


Dakle, kada bi se svi dugovi izmirili, ne samo da ništa ne bi ostalo u opticaju, nego bi bilo nemoguće vratiti ogroman deo novca, jer on u stvari ne postoji. Neminovne posledice svega navedenog su inflacija i bankrot.

Tako da, kad bi se sav taj dug vratio upravo sada, ne samo da ne bi bio ni jedan dolar u protoku, nego bi postojala i ogromna količina novca koja se duguje a koju je bukvalno nemoguće otplatiti, jer ne postoji.


Što se tiče inflacije, ona je istorijski trend u svim zemljama na svetu i njen glavni uzrok je neprekidan rast novca koji je potreban za naplatu kamate i održavanje sistema.

Posljedica svega ovoga je da su dvije stvari neizbježne: Inflacija i bankrot. Što se inflacije tiče, na nju se može gledati kao na istorijski trend u svakoj zemlji na svijetu danas, i lako se dođe do njenog uzroka, a to je neprestano povećavanje snadbijevanja novcem koje je neophodno kako bi se pokrile kamate koje se naplaćuju i kako bi sistem opstao.


Što se tiče bankrota, on se javlja kao oblik pada duga.

Što se tiče bankrota, on je predstavljen u formi kolapsa kroz dugovanje.


Do njega dolazi kod pojedinca, firme ili države kod kojih naplata duga više nije moguća. Ipak, postoji i svetla strana, bar što se tiče tržišnog sistema.

Ovaj kolaps će se neizbježno desiti osobi, firmi ili državi, i najčešće se dešava kada više nije moguće isplatiti kamatu.


Dug stvara pritisak i robovanje platama.

Ali, ima i svijetla strana cijele ove priče... bar kada govorimo o tržišnom sistemu.


Kada smo dužni, mnogo lakše pristajemo na nižu platu i postajemo jeftina roba.

Jer dugovanje stvara pritisak. Dugovanje stvara robove koji rade za platu.


Korporacijama odgovara da ima mnogo ljudi koji su finansijski zavisni. Isto to se radi i sa čitavim državama.

Osoba koja duguje će lakše prihvatiti nižu platu od osobe koja ne duguje, pa tako postaje jeftina roba, i onda je odlično za korporacije da imaju na raspolaganju ljude koji nemaju finansijsku mobilnost.


Svetska banka i Međunarodni monetarni fond, koji uglavnom zastupaju interese multinacionalnih korporacija, daju državama ogromne zajmove s visokim kamatnim stopama, a kad dođe do toga da one ne mogu da ih otplate, nalažu krizne mere.

Ali, hej - ta cijela ideja je primjenljiva na cijele države... Svjetska banka i Međunarodni monetarni fond, koji većinom služe kao zastupnici za interese transnacionalnih korporacija, daju gigantske zajmove zemljama u problemima, po veoma visokim kamatama, i onda, jednom kad su te zemlje duboko u rupi i ne mogu vršiti otplatu, stroge mjere se koriste.


Korporacije preuzimaju fabrike, koriste jeftinu radnu snagu i otimaju resurse. To se zove tržišna efikasnost.

Korporacije se uvuku, pokrenu male, manuelne pogone i uzimaju prirodne resurse na raspolaganju.


Postoji i jedinstveni hibrid monetarnog i tržišnog sistema koji se zove berza. Ona apsolutno ništa ne proizvodi, već služi samo za kupoprodaju novca. Šta se dešava kada dođe do duga?

Ali čekajte - ima još: vidite - postoji ovaj unikatni hibrid monetarnog i tržišnog sistema, koji se naziva tržište dionica, koji rađe nego da, znate već, nešto zapravo proizvedu, samo kupuju i prodaju novac.


A kada dođe do dugovanja, znate šta tada rade?


Zarađuje se na kupoprodaji duga, refinansiranju kredita, osiguranju potrošačkih zajmova i na složenijim šemama koje maskiraju dugove čitavih država.

Tako je - oni njime trguju. Oni u stvari kupuju i prodaju dug kako bi zaradili.


Na berzi i Vol Stritu javlja se novo ludilo rođeno iz novčanog toka vrednosti.

Tako da kada govorimo o tržištu dionica i Wall Streetu, tu vidimo potpuno jedan novi nivo ludosti koja se rađa iz novčanog slijeda vrijednosti.


Sve što treba da znate o tržištu objavljeno je pre nekoliko godina u "Vol Strit žurnalu" u članku "Lekcije poremećenog investitora". U njemu je detaljno objašnjeno zašto su

Sve što trebate znati o tržištima je napisano u uredništvu žurnala Wall Streeta prije nekoliko godina, i nazvano je "Lekcije investitora sa oštećenjem mozga".


ljudi sa lakšim oštećenjem mozga bolji investitori od ljudi sa normalnim moždanim funkcijama. Zato što osobe sa lakšim oštećenjem mozga nisu saosećajne.

U ovom članku, oni su objasnili zašto će ljudi sa neznatnim oštećenjem mozga postizati bolje rezultate kao investitori nego ljudi sa mozgom koji normalno funkcioniše.


To je poenta, ako niste saosećajni, bićete dobar investitor. i zato Vol strit stvara bezosećajne ljude.

Zašto? Zato što osoba sa neznatno oštećenim mozgom nema suosjećanje. I u tome je ključ.


Raditi tamo znači donositi odluke i trgovati bez griže savesti i pomisli kako će to što radiš uticati na druge ljude.

Tako da Wall Street uzgaja ljude koji ne osjećaju empatiju. Kako bi se tamo ušlo i donosilo odluke, a i trgovalo, oni trebaju ne osjećati grižu savjesti o bilo kojoj misli, vezano za efekte njihovih radnji i kako one utiču na druga ljudska bića.


To su ljudi koji nemaju dušu, a pošto ne žele više ni da plaćaju ljude, počeli su da koriste prave robote, kompjutere za trgovanje.

Tako da oni uzgajaju ove robote. Ove ljude koji nemaju duše, a pošto neće više ni da ih isplaćuju - sada uzgajaju robote - prave robote - prave algoritamske trgovce.


Goldman Saks je u berzanskom skandalu na njujorškoj berzi koristio takozvani

Goldman Sachs u velikom trgovačkom skandalu: stavili su kompjuter kraj berze u New Yorku.


"kolektor", kompjuter koji je trgovao na berzi koristeći veliki broj porudžbina da bi sakupljao sitniš sa berze. Tako im je novac pristizao po ceo dan.

Ovaj kompjuter, ovaj "ko-locirani" kompjuter, kako ga nazivaju: zadužen je za vođenje svih razmjena na berzi i pogađa razmjene sa opsegom narudžbi na način da "skidaju" penije i manje novčiće sa berze.


U jednom tromesečju prošle godine su trgovali dva meseca bez gubitaka i tako zarađivali milione dolara dnevno.

To je kao da izvlače novac po cijele dane.


Dok sam radio na Vol stritu, svako je svakog podmićivao.


Broker je podmićivao menadžera kompanije, menadžer kompanije regionalnog menadžera, a regionalni menadžer je podmićivao nacionalnog menadžera.

Kada sam ja radio na Wall Streetu, radili smo znajući da su svi podložni potkupljivanju. Brokeri potkupljuju menadžere odjela, a menadžeri odjela potkupljuju regionalnog menadžera za prodaju.


Tamo je to sasvim normalno. Ko dobija najveći božićni bonus na berzi?

Regionalni menadžer za prodaju onda potkupljuje nacionalnog menadžera za prodaju.


Interna kontrola, činovnik koji sedi tamo po ceo dan i vodi računa o tome da ne prekršite neko pravilo i da se "povinujete" zakonu.

Za Božić, ko dobije najveći bonus za Božić u prosječnom poslovanju na berzi? Službenik koji izdaje saglasnosti.


Naravno, sve dok možete da podmitite službenika povinujete se zakonu!

Službenik koji izdaje saglasnosti sjedi tamo cijeli dan; on bi trebao osigurati da vi ne prekršite nijedno granično pravilo i da ste "usklađeni" sa zakonom.


I da, naravno, u rasponu u kom možete podmititi ovog službenika.


Dakle, kako je prevara postala sistem? Ona više nije nusprodukt.


To je poput onog starog Woody Allenovog vica. On kaže: "Doktore, moj brat misli da je kokoš."


"Ne, doktore, ne razumete, trebaju nam jaja."

A doktor kaže: "Uzmi pilulu i to bi trebalo riješiti problem."


Trgovina lažnim potraživanjima između banaka da bi se stvorile plate i bonusi postala je mašina za proizvodnju državnog ekonomskog razvoja koji, u suštini, trguje lažnom potražnjom koju je nemoguće ikad optlatiti.

Razumijete? Dakle, trgovanje lažnim potraživanjima u više smijerova između banaka za stvaranje nadoknada da bi se stvorili bonusi je postao BDP koji je proizvodni motor rasta ekonomije SAD-a, iako one u suštini trguju lažnim potraživanjima za koja apsolutno nema nade da će se ikada otplatiti.


Ako napišem 20 milijardi dolara na salveti i prodam je Dž. P.

One ne obrađuju, stvaraju i ne osiguravaju ništa.


Morganu, pa i on na nekoj salveti napiše isto, a onda zamenimo salvete i obojica platimo jedan 1% provizije, napravićemo veliku božićnu premiju.

Ako napišem 20 milijardi dolara na salvetu i prodam ju J.P. Morganu, a J.P. Morgan napiše 20 milijardi dolara na salveti i trampimo ove dvije salvete u baru, te svaki plati sebi četvrtinu od 1% provizije, zaradićemo puno novaca za naš Božićni bonus.


Obojica imamo salvetu od 20 milijardi, koja nema stvarnu vrednost sve dok sistem više ne bude mogao da apsorbuje lažne salvete i tada tražimo od vlade da nam pomogne.

Oba imamo u svojim knjigama salvetu od 20 milijardi dolara koja nema stvarnu vrijednost dok ne dođe vrijeme kad sistem više nije u stanju upijati lažne salvete, a u tom slučaju idemo do vlade da nam plati otkupninu.


Zbog Vol strita i globalnog tržišta danas postoji oko 700 triliona dolara neizmirenih lažnih potraživanja, derivata, spremnih da dožive slom. Vrednost deset puta veća od bruto domaćeg proizvoda čitave planete.

A zbog Wall Streeta i globalnog tržišta dionica danas odprilike postoji oko 700 triliona dolara nepodmirenih lažnih potraživanja - znanih kao izvodi koji još čekaju da propadnu.


Videli smo kako su vlade pomagale korporacijama i bankama, a početni kapital su pozajmile od tih istih banaka.

Njihova vrijednost je 10 puta veća od vrijednosti domaćeg bruto proizvoda cijele planete.


Sada čitave države dobijaju pomoć od konglomerata drugih država preko međunarodnih banaka.

I dok smo vidjeli novčana spašavanja korporacija i banaka od strane vlada... koje, naravno, komično, posuđuju svoj novac od banaka, u prvom redu.


Sve zemlje na svetu su preopterećena dugovima.


Ovi ogromni neplaćeni dugovi koji postoje tek su početak računice.

Nema više zemalja koje nisu prezadužene.


Procenjuje se da samo u SAD-u porez na prihod uskoro mora da se uveća za 65% po osobi da bi se pokrile kamate.

Slom izdvojenih slučajeva gdje se dug nije mogao otplatiti može biti samo početak, kada uzmemo u obzir cijelu računicu. Procijenjeno je kako bi samo u Sjedinjenim Državama porez na dobit morao biti podignut na 65% po osobi, kako bi se pokrile kamate u bliskoj budućnosti.


Ekonomisti kažu da će za nekoliko decenija 60% država u svetu da bankrotira. Samo malo, da razjasnimo ovo.

Ekonomisti predviđaju kako će unutar nekoliko desetljeća 60% zemalja na planeti biti u bankrotu.


Ceo svet će da bankrotira, šta god to značilo, zbog ideje koju zovemo "dug", a koja stvarno ne postoji.

Ali samo malo - samo da vidim jesam li razumio. Svijet je pred bankrotom, koji god to vrag značilo, zbog te ideje nazvane "dugovanje" koja ni ne postoji u fizičkoj stvarnosti.


To je samo igra koju smo izmislili, na uštrb dobrobiti milijardi ljudi.

To je samo dio igre koju smo izmislili... pa ipak, dobrobit milijardi ljudi je trenutno ugrožena.


Masovna otpuštanja, karton naselja, beda, nametnute mere štednje, zatvaranje škola, gladna deca i drugi oblici siromaštva u porodici, a sve to zbog jedne izmišljotine. Zar smo toliko jebeno glupi? Hej!

Nenormalna stopa otkaza - gradovi od šatora - porast siromaštva nametnute mjere štednje - zatvaranje škola - djeca gladuju... i drugi nivoi porodičnog siromaštva, sve zbog te pomno osmišljene izmišljotine...


Mars- stari moj. Daj, pomogni drugu, hoćeš?


Sjećaš li se one zgodne maglice s kojom sam te spojio nedavno?


Odrasti već jednom i preuzmi odgovornost.

Sve vam je dato, ali vi sve uzalud trošite. Imaš dovoljno resursa, i ti to dobro znaš.


Zašto ne odrastete i naučite se nekoj odgovornosti, za ime Božje.


Sada kada smo razmotrili sve, od rasipnog tržišnog sistema do dužničkog monetarnog sistema, koji čine monetarno-tržišnu paradigmu i definišu savremenu globalnu ekonomiju, najvažnija i najpogubnija posledica čitavog ovog sistema je nejednakost.

[Javno zdravlje] Sada, imajući sve ovo u vidu... od mašine koja pustoši, znane kao tržišni sistem, do mašine za stvaranje duga, znane kao monetarni sistem, a time stvarajući novčano-tržišnu stvarnost koji definiše globalnu ekonomiju danas... postoji jedna posljedica koja protiče kroz rad ovih mašina:


Surova činjenica je da menadžer sa Vol strita uzima preko 300 miiliona dolara godišnje, a ne doprinosi apsolutno nikako, a da naučnik koji traži lek koji bi mogao da spase čovečanstvo, zaradi najviše 60 000, i to ako ima sreće.

Bilo da je do novčanog sistema koji stvara prirodnu gravitaciju prema monopolu i jačanju moći, dok također stvara zatvorene bogate industrije koje nadvisuju ostale bez obzira na korisnost - kao što je činjenica da, ograđeni od rizika, vrhovni menadžeri na Wall Streetu sada donesu kući preko 300 miliona dolara godišnje, ne doprinoseći gotovo nikako.


Kada je reč o monetarnom sistemu, klasna podela je ugrađena u njegovu strukturu.

Dok naučnik koji traži lijek za bolest, pokušavajući pomoći čovječanstvu, možda da zarade 60 hiljada dolara godišnje, ako im se posreći.


Ako, na primer, imate milion dolara i oročite ga sa 4% kamate, zaradićete 40 000 dolara za godinu dana, bez ikakvog društvenog doprinosa.

Ili bilo da je novčani sistem taj koji ima klasnu podjeljenost ugrađenu u svoju strukturu. Na primjer: Ako imam 1 milion dolara za odvojiti i pretvorim ih u depozit sa kamatom od 4%, zaraditi ću 40.000 dolara godišnje.


Kada osoba iz niže klase digne kredit da kupi kuću ili kola, ona plaća kamatu koja, u stvari, otplaćuje milioneru njegovih 4%.

Bez doprinosa društvu, bez ičega. Međutim, ako sam osoba iz niže klase i moram uzimati kredite da bih kupio automobil ili kuću, ja plaćam kamatu koja će, u apstrakciji, platiti tom milioneru tih 4% od depozita.


Krađa od siromašnih na račun bogatih je temeljni aspekt monetarnog sistema. Ovo možemo da nazovemo "strukturnim klasizmom".

Ta krađa od siromašnih da bi se platilo bogatima je temeljni, ugrađeni aspekt u monetarnom sistemu.


Iako je klasno društvo kroz istoriju uvek smatrano nepravednim, činjenica je da 1% ljudi danas drži 40% bogatstva planete.

To može biti označeno kao "Strukturalni klasizam". Naravno, istorijski, društvena raslojavanja oduvijek su smatrana nepoštenima, ali očito su globalno prihvaćena s obzirom da sada 1% populacije posjeduje 40% bogatstva planete.


Čak i ako zanemarimo materijalnu jednakost, iza nejednakosti se krije nešto što izaziva pogoršanje opšteg zdravlja.

Ostavimo li po strani materijalnu pravednost, postoji još nešto što se događa ispod površine nejednakosti što uzrokuje nevjerojatno pogoršanje u javnom zdravstvu u cjelini.


Čini mi se da nas često zbunjuje kontrast između ekonomskog uspeha naših društava, koja su očigledno veoma bogata, i brojnih socijalnih poraza.

Dakle, mislim da su ljudi često zbunjeni kontrastom između materijalnih uspjeha naših društava


Na osnovu stopa mentalnih oboljenja, upotrebe droga, nasilja ili samopovređivanja među decom, jasno je da u našim društvima nešto ozbiljno nije u redu.

besprimjernog nivoa bogatstva - i mnogih društvenih neuspjeha. Ako pogledate stopu uzimanja narkotika ili nasilja ili samoozljeđivanja među djecom, ili mentalne bolesti, očito je da je nešto potpuno pogrešno u našim društvima.


Podaci koje sam opisao jasno pokazuju ono što ljudi oduvek osećaju - da je nejednakost razorna i da nagriza društvo. Ispostavilo se da je taj osećaj sasvim ispravan.

Podaci koje sam iznosio jednostavno pokazuju tu intuiciju koju su ljudi imali stotinama godina, da je nejednakost razdorna i društveno nagrizajuća.


Psihološke i društvene posledice nejednakosti ispoljavaju se pre svega kroz osećanja više i niže vrednosti.

Ali, ta intuicija je bliža istini, mislim, nego što smo ikada zamišljali. Postoje vrlo snažni psihološki i društveni učinci nejednakosti.


Takve podele idu zajedno sa poštovanjem i nepoštovanjem.

Pretpostavljam da više ima veze s osjećajima superiornosti i inferiornosti.


Ljudi sa dna osećaju nepoštovanje i zbog toga ima više nasilja u društvima veće nejednakosti.

Takva podjela, Možda ide uz poštovanje ili nepoštovanje koje osjećaju ljudi na koje se gleda s visoka.


Najčešći uzrok nasilja su osećanja niže vrednosti i nepoštovanja.

Koji je, usput, razlog zašto je nasilje učestalije u nejednakim društvima.


Ako bi trebalo da izdvojim jedan princip, princip koji bi bio najvažniji za prevenciju nasilja, to bi bila jednakost.

Okidač nasilja je često to što ljudi osjećaju da ih se gleda s visine i ne poštuje. Ukoliko postoji jedno načelo koje bih mogao izdvojiti, odnosno, najvažnije načelo na kojem se temelji prevencija nasilja, bila bi to "Jednakost".


Najznačajniji faktor koji uzrokuje stopu nasilja je stepen jednakosti odnosno nejednakosti u nekom društvu. Nejednakost je najvažniji razlog zbog kog društva ne funkcionišu.

Daleko najznačajniji faktor koji utiče na stopu nasilja je stepen jednakosti nasuprot stepenu nejednakosti tog društva.


Kada je nejednakost velika, sve ide naopako, bilo da je reč o kriminalu zdravlju, mentalnim bolestima...

Dakle, ono što gledamo je jedna vrsta opšte društvene disfunkcije. Ne radi se samo o jednoj ili dvije stvari koje idu u pogrešnom smijeru kako nejednakost raste, čini se kako se radi o svemu, bez ozbira govorimo li o kriminalu, zdravlju, duševnim bolestima ili bilo čemu.


Veoma je uznemirujuće što, kada je reč o zdravlju, jednostavno ne smete da budete ili se rodite siromašni. Vaše zdravlje direktno zavisi od vašeg

Jedan od zaista uznemirujućih zaključaka o javnom zdravstvu je da se nikada ne smije učiniti greška i postati siromašan.


Što vam je niži socio-ekonomski status, vaše zdravlje je lošije i podložniji ste raznim bolestima.

Vaše zdravlje će platiti za to na bezbroj načina: nečim što je znano kao "zdravstvena društveno-ekonomska silazna putanja".


Što ste siromašniji, životni vek se skraćuje, smrtnost novorođenčadi je veća.

Kako se spuštamo od najvišeg sloja društva prema dolje, u smislu društveno-ekonomskog statusa, svakom stepenicom dolje, prosjek zdravlja se pogoršava s bezbroj novih bolesti.


Najvažnije pitanje je zbog čega te razlike postoje.

Srednji životni vijek se skraćuje. Stopa smrtnosti novorođenčadi - sve što možemo pogledati.


Jednostavnan i očigledan odgovor je da ako ste bolesni, niste dovoljno produktivni, a to stvara socioekonomske razlike.

Dakle, veliko pitanje je zašto ta silazna putanja postoji.


Bez velike greške vrlo jednostavno možemo na osnovu socio-ekonomskog statusa nekog desetogodišnjaka da predvidimo njegovo zdravlje nekoliko decenija kasnije.

Jedan jednostavan i očigledan odgovor je: ako ste hronično bolesni, nećete biti vrlo produktivni, tako da zdravstveni problemi pokreću društveno-ekonomske razlike. U najmanju ruku - na vrlo jednostavnoj razini možete vidjeti društveno-ekonomski status jednog 10-godišnjaka i po tome predvidjeti nešto vezano za njegovo zdravlje desetljećima poslije.


To nema veze sa tim, jer se ovo dešava i u zemljama sa jedinstvenom zdravstvenom zaštitom.

Sljedeće - "aha, savršeno je očigledno" - siromašni ljudi ne mogu priuštiti odlazak kod ljekara... problem je dostupnost zdravstvu?


Još jedno "objašnjenje": bi moglo da bude: što si siromašniji pre ćeš da propušiš, propiješ se i skloniji si rizičnom ponašanju.

Nema veze s time jer iste silazne putanje se mogu vidjeti i u zemljama s univerzalnom zdravstvenom zaštitom i socijalnom medicinom. U redu - sljedeće "jednostavno objašnjenje":


To možda ima veze, ali istraživanja pokazuju da ima veze samo u trećini slučajeva.

U prosjeku, što ste siromašniji vjerovatnije je da ćete pušiti i piti i raditi sve ostalo što je faktor rizika po stil života.


Šta je onda objašnjenje? Preostaje nam da to objasnimo stresom koji siromaštvo izaziva.

Da, to doprinosi, ali pažljiva istraživanja su pokazala da to objašnjava možda trećinu varijabilnosti.


Što si siromašniji, i to počev od osobe za dolar siromašnije od Bila Gejtsa, to si lošijeg zdravlja.

Ostalo je ono što je vrlo povezano sa STRESOM siromaštva. Dakle, što ste siromašniji, počevši s osobom koja je jedan dolar u zaostatku za dohotkom Billa Gatesa... što ste siromašniji u ovoj zemlji, u prosjeku, zdravlje vam je gore.


To nam govori nešto veoma važno: veza između zdravlja i siromaštva počiva na osećanju siromaštva.

Ovo nam govori nešto posebno važno: povezanost zdravlja sa siromaštvom nije u siromaštvu, nego u osjećaju siromaštva.


Postajemo sve više svesni da hronični stres ozbiljno utiče na zdravlje, a ubedljivo najveći izvor stresa je kvalitet društvenih odnosa. Ništa tako ne narušava kvalitet društvenih odosa kao socio-ekonomsko raslojavanje u društvu.

Sve više prepoznajemo da hronični stres ima bitan uticaj na zdravlje ali najznačajniji izvori stresa su kvaliteta društvenih odnosa.


Nauka je pokazala da bez obzira na bogatstvo, stres življenja u podeljenom društvu dovodi do velikog broja bolesti.

I ako postoji nešto što smanjuje kvalitetu društvenih odnosa to je društveno-ekonomsko raslojavanje društva.


Što su veće razlike, to su bolesti teže. Životni vek je duži gde je ova razlika manja.

Ono što je pokazala nauka je da bez obzira na materijalnu bogatstvo, stres samog života u raslojenom društvu vodi golemom rasponu problema javnog zdravlja i što je veća nejednakost, problemi postaju gori.


Broj narkomana je manji što je razlika manja.

Očekivani životni vijek - duži u ravnopravnijim zemljama.


Mentalno bolesnih je manje što je razlika manja.

Zloupotreba narkotika - manja u ravnopravnijim zemljama.


Poverenje među ljudima veće je u zemljama gde su društvena raslojavanja manja.

Mentalne bolesti - manje zastupljene u ravnopravnijim zemljama.


Obrazovna postignuća su veća kad su razlike manje.

Društveni kapital - misleći na sposobnost ljudi da vjeruju jedni drugima - naravno, veći u ravnopravnijim zemljama.


Ubistava je manje u zemljama sa većom jednakošću.

Rezultati obrazovanja - viši u ravnopravnijim zemljama.


Kriminal i broj zatvorenika je manji kada su razlike manje.

Stopa ubistava - manja u ravnopravnijim zemljama.


Ima toga još: smrtnost odojčadi, gojaznost, maloletničke trudnoće ređi su u društvima sa većom jednakošću.

Stope kriminala i zatvaranja - niže u ravnopravnijim zemljama. I niz se nastavlja:


Najzanimljivije je što u takvim društvima ima više inovacija, što podriva rasprostranjeno shvatanje da je takmičarsko društvo kreativnije i inventivnije.

Smrtnost novorođenčadi, pretilost, učestalost tinejdžerskih trudnoća - niže su u zemljama sa manjim klasnim razlikama. I možda najzanimljivije: Inovacija - viša je u ravnopravnijim zemljama. što pobija veoma staru ideju da je kompetitivno, raslojeno društvo nekako kreativnije i dosjetljivije.


"Vajthol studija" potvrdila je da postoji društvena raspodela bolesti od vrha socio-ekonomske skale prema dnu.

Štoviše, istraživanje provedeno u Velikoj Britaniji nazvano WhiteHall istraživanje, potvrdilo je da postoji društvena distribucija bolesti promatrajući društveno-ekonomsku ljestvicu od vrha prema dnu.


U najnižem društvenom sloju 4 puta je veća smrtnost od posledica srčanih oboljenja u odnosu na najviši sloj, bez obzira na dostupnost zdravstvene zaštite.

Na primjer, otkriveno je kako oni na najnižim stepenima hijerarhije imaju četverostruko viši postotak smrtnosti uzrokovanih srčanim bolestima u usporedbi sa onima na najvišim stupnjevima.


Što je finansijski status lošiji, u proseku je lošije i zdravlje.

Ovaj obrazac postoji, neovisno o pristupu zdravstvenoj skrbi.


Ovaj fenomen je posledica psiho-socijalnog stresa koji je uzrok najvećih poremećaja u savremenom društvu.

Dakle - što je financijsko stanje pojedinca gore, to će i njegovo zdravlje u prosjeku biti lošije. Ova pojava ukorijenjena je u nečemu što bi mogli nazvati


A šta je njegov uzrok? Monetarni tržišni sistem.

"'Psihosocijalnim stresom" i on se nalazi u srži najvećih društvenih deformacija koje muče današnje društvo.


Zamislite na trenutak da možemo da napravimo potpuno novu civilizaciju.


Šta ako bismo otkrili planetu potpuno identičnu Zemlji s tom razlikom što se na njoj još nisu pojavili ljudi?

Zamislimo na trenutak da imamo opciju redizajniranja ljudske civilizacije iz temelja. Šta ako, hipotetički govoreći, otkrijemo egzaktnu repliku planete Zemlje i jedina razlika između tog novog i našeg trenutnog planeta jest da se revolucija nije dogodila.


Nema država, gradova, zagađenja, stranaka, samo iskonsko okruženje.


Šta bismo uradili? Prvo nam treba cilj, zar ne?

Nema država, nema gradova, nema zagađenja, nema republikanaca... samo prastaro, otvoreno okruženje.


Možemo da kažemo da bi cilj bio opstanak, i to ne puko preživljavanje, već optimalan, zdrav i napredan život.

I, šta bismo tada uradili? Pa, prvo nam treba "cilj", zar ne? I možemo sa sigurnošći reći da bi nam cilj bio preživjeti.


Većina ljudi ima želju da živi i da to bude bez patnje.

I ne samo preživjeti, već učiniti to na optimiziran, zdrav, uspješan način.


Zbog toga bi osnova nove civilizacije morala da bude održiva i da uzme u obzir materijalne potrebe svih ljudi, otklanjajući sve što može da bude štetno na duge staze.

Većina ljudi, doista žele živjeti i radije bi to činili bez patnje. Stoga, temelj ove civilizacije treba biti jednako podžavajući, a time i održiv za ljudski život što je više moguće - uzimajući u obzir materijalne potrebe svih ljudi svijeta, kroz pokušaj otklanjanja svega što bi nam moglo štetiti na duge staze.


Ako bi nam cilj bila maksimalna održivost, pitanje je kako bismo to postigli. Kakav bi bio naš pristup? Da vidimo.

S razumijevanjem cilja "Maksimalne održivosti", sljedeće pitanje se tiče naše "metode".


Politika bi trebalo da je metod socijalnog funkcionisana na Zemlji.


Šta doktrine republikanaca, liberala, konzervativaca ili socijalista kažu o oblikovanju društva? Ama baš ništa! A šta je sa religijom?

Pa, da vidimo - koliko ja znam, politika je bila metod društvenog djelovanja na Zemlji... pa šta onda doktrine republikanaca, liberala, konzervativaca ili socijalista imaju reći na dizajn društva?


Sigurno je veliki tvorac ostavio neka uputstva.


Sigurno je veliki kreator morao negdje ostaviti neke nacrte...


Naučni metod je jedinstven po tome što zahteva da se svaka ideja proveri i potvrdi i sve do čega dođe podložno je opovrgavanju.

Dobro, onda - šta nam preostaje? Izgleda da je to nešto što se zove "Nauka". Nauka je jedinstvena po tome što njene metode ne zahtijevaju samo testiranje i repliciranje predloženih ideja... ali sve ono do čega nauka dođe također može biti dokazano pogrešnim.


Za razliku od religije i politike, nauka nema ego i prihvata da sve do čega je došla može da se opovrgne. Ona sve preispituje i stalno se razvija. To mi zvuči prilično razumno.

Drugim riječima, za razliku od religije i politike, nauka nema ego i za sve što predlaže, prihvata mogućnost da se s vremenom može dokazati kao pogrešno.


Kako bismo, sa naučnim znanjem koje trenutno posedujemo i sa ciljem maksimalnog očuvanja

Ničega se ne drži čvrsto i neprestano se razvija. Meni to zvuči sasvim prirodno.


ljudske vrste, započeli proces izgradnje društva? Prvo pitanje je šta nam je potrebno da bismo opstali?

Dakle - zasnovano na nivou trenutnih naučnih saznanja, na početku 21. vijeka, uz cilj "maksimalne održivosti" za cjelokupno stanovništvo, kako možemo započeti stvarni proces izgradnje?


Pa, prvo pitanje koje treba postaviti jest:


Potreba nam je voda za piće, energija, sirovine od kojih pravimo oruđa i domove.

Što nam je potrebno kako bismo preživjeli? Naravno, odgovor je: Planetarni resursi.


Zemlja je izvor resursa neophodnih za naš opstanak. Kada ovo uvidimo, treba da saznamo šta imamo i gde se to nalazi.

Bez obzira je li to voda koju pijemo, energija kojom se koristimo ili sirovine koje upotrebljavamo kako bismo načinili oruđa i zaklone, planet pruža niz resursa, od kojih su mnogi neophodni za naš opstanak.


Dakle, nakon što uzmemo to u obzir, od presudne je važnosti saznati što sve postoji i gdje se nalazi.


Treba da lociramo svaki resurs na planeti i njegovu količinu i dostupnost.

To podrazumijeva potrebu za ispitivanjem.


Od naslaga bakra, preko mesta najpogodnijih za korišćenje energije vetra, do prirodnih izvora vode, broja riba u okeanima i plodnog zemljišta na kome bi se uzgajala hrana.

Jednostavno na planetu lociramo i identificiramo sve fizičke resurse koje možemo, uz određivanje dostupnih količina na pojedinoj lokaciji, od ležišta bakra, preko najpotentnijih lokacija za vjetrovne farme za proizvodnju energije, prirodnih izvora pitke vode i procjene količine ribe u oceanima, pa do najplodnijeg zemljišta za uzgoj hrane itd.


Ipak, pošto ćemo da koristimo ove resurse, ne možemo samo da ih lociramo i identifikujemo, već i da ih pratimo. Bilo bi veoma loše ako bi nam nečega ponestalo.

Međutim, pošto ćemo te resurse mi ljudi određeno vrijeme trošiti, uviđamo kako ih nije dovoljno tek locirati i identificirati - potrebno ih je i pratiti.


Trebalo bi pratiti ne samo eksploataciju, već i stopu obnovljivosti resursa: koliko je drvetu potrebno da izraste ili izvoru da se dopuni.

Moramo se pobrinuti da nam nečega ne ponestane... to bi bilo loše. To ne uključuje samo praćenje brzine iskorištavanja, već i brzinu obnavljanja zemlje, npr. koliko je vremena potrebno kako bi, recimo, izraslo stablo ili se obnovio izvor.


Ako sečemo drveće brže nego što ono raste, imamo ozbiljan problem, jer je to neodrživo.


Kako da napravimo tačan inventar, naročito kada su resursi rasuti širom planete?

Drugim riječima, ako siječemo stabla brže nego što mogu ponovno izrasti - imamo ozbiljan problem, jer to je neodrživo stanje.


Veliki rudnici minerala su u Afrci, energija je na Srednjem istoku, plimski potencijal na obali Severne Amerike, najveći izvori sveže vode u Brazilu...

Postavlja se pitanje kako pratiti stanje zaliha, pogotovo kada znamo kako su rasute posvuda. Na Bliskom istoku postoje veliki rudnici minerala na području koje nazivamo afričkim energetskim zalihama, na atlantskoj obali Sjeverne Amerike imamo ogromne mogućnosti iskorištavanja energije plime i oseke, najveća zaliha pitke vode je u Brazilu itd.


Ponovo stara dobra nauka ima predlog: radi se o "teoriji sistema". koja kaže da je tkivo čitavog prirodnog sveta, od čoveka preko zemljine biosfere, do gravitacione sile solarnog sistema jedan veliki prepleten sistem u sinergiji.

Dobra, stara nauka ponovno nudi prijedlog: zove se "teorija sistema". Teorija sistema prepoznaje kako je građa prirodnog svijeta, od ljudske biologije do zemaljske biosfere, pa sve do gravitacijskog privlačenja samog sunčevog sistema, jedan sinergijski povezan sistem - upotpunosti umrežen.


Pošto čovekove ćelije formiraju organe, a sistemi organa organizam, za čiji opstanak su nužni resursi planete, hrana, vazduh i voda, životno smo povezani sa Zemljom. Priroda nalaže da napravimo inventar i pratimo podatke da bismo upravljali sistemom.

Baš kao što se ćelije povezuju kako bi oblikovale organe, a organi kako bi oblikovali tijelo, a pošto naša tijela ne mogu živjeti bez zemaljskih resursa; hrane, vazduha i vode, istinski smo povezani sa Zemljom.


Globalni sistem za upravljanje resursima obuhvatio bi svaki resurs na planeti.

Dakle, kao što priroda predlaže, uzećemo sve te zalihe i podatke praćenja i stvoriti "sistem" da njima upravlja.


Nema alternative. Ako nam je cilj opstanak na duže staze, moramo da vodimo računa o svemu.

"Sistem za upravljanje globalnim resursima", koji će pratiti svaki važan resurs na planetu.


Jednostavno ne postoji logička alternativa tome, ako nam je kao vrsti cilj dugoročno preživljavanje.


Kakav je proizvodni proces i na šta da obratimo pažnju da bismo ga prilagodili maksimalnoj održivosti?

Nakon toga možemo razmatrati proizvodnju. Kako ćemo sve to koristiti?


Prva činjenica koja se nameće je da moramo sve da čuvamo.

Kakav će biti naš proces proizvodnje i šta trebamo uzeti u obzir kako bismo ga optimizirali i povećali kapacitete svoje održivosti?


Resursi na planeti nisu neiscrpni, zato je važna strategija.

Prvo ćemo uočiti kako je neophodno štedjeti.


Strateška zaštita je apsolutno neophodna.


Drugo, uviđamo da su neki resursi manje pogodni za upotrebu od drugih.

Stoga je važno da radimo "strateški". "Strateško očuvanje" je ključno.


Činjenica je da korišćenje nekih od njih pogubno utiče na okolinu, a time i na naše zdravlje.

Nakon toga uočićemo kako određeni resursi, s obzirom na svoje karakteristike, nisu upotrebljivi kao neki drugi.


Na primer, nafta i fosilna goriva kako god ih koristili, ispuštaju štetne materije u okolinu.

Ustvari, upotreba određenih stvari pogubno utiče na okruženje, time neizbježno stvarajući smetnje našem zdravlju.


Zbog toga treba da ih koristimo što ređe možemo, a najbolje nikad.

Na primjer: nafta i fosilna goriva, kako god se obradili otpuštaju neke prilično razorne tvari u okruženje.


Srećom, imamo energiju sunca, vetra, talasa, plime, toplotni diferencijal, geotermalne mogućnosti da napravimo takvu strategiju potrošnje da izbegnemo tzv. negativne retroakcije, sve što može da štetiti okruženju, pa i nama samima.

Stoga, presudno je dati sve od sebe da koristimo takve stvari samo kada stvarno moramo - ili nikada. Srećom za nas, imamo mnoštvo solarnih, vjetrovnih, plimnih, talasnih, toplinsko-diferencijalnih i geotermalnih mogućnosti za proizvodnju energije tako da možemo objektivno planirati što ćemo koristiti i gdje da izbjegnemo ono što se može nazvati "negativno nazadovanje" ili nešto što proizlazi iz proizvodnje ili korištenja koje šteti okolišu, a stoga i nama samima.


Nazovimo to "strateškom bezbednošću" i dodajmo i to našoj "strateškoj zaštiti". Ipak, ni to nije sve. Biće nam potrebna i "strategija efikasnosti" za samu mehaniku proizvodnje.

Ovo ćemo nazvati "Strateška sigurnost" koja se uparuje s našim "Strateškim očuvanjem".


Postoje tri protokola koje apsolutno moramo da poštujemo.

Trebat će nam "Strategija efikasnosti" za samu mehaniku proizvodnje.


Prvo, svaki proizvod mora da traje što je duže moguće.

Ono što uviđamo je da postoje otprilike tri određena protokola kojih se mora pridržavati:


Što je kraći rok trajanja trebaće nam više resursa i stvaraćemo više otpada.

Prvo: svaka roba koja se proizvodi mora biti osmišljena da traje što je duže moguće.


Drugo, kada se nešto pokvari ili zbog nečega prestane da se koristi, treba ga reciklirati da bi se maksimalno iskoristilo.

Naravno, što se stvari više kvare trebaće više resursa da ih se zamijeni i proizvodi se više otpada. Drugo:


Ovaj protokol mora da se poštuje tokom čitavog procesa proizvodnje.

Kada se stvari pokvare ili iz bilo kojeg razloga više nisu upotrebljive, presudno je da iskoristimo, ili recikliramo što više možemo.


Treće, tehnologijama poput elektronike, koje se brzo razvijaju i najbrže zastarevaju, treba praviti takve stvari koje je moguće lako prepravljati.

Dakle osmišljavanje proizvodnje mora ovo uzeti u obzir izravno u najranijim fazama. Treće: Tehnologije koje brzo napreduju, kao elektronika, koje su podložne najbržim stopama tehnološkog zastarijevanja morale bi biti osmišljene tako da predviđaju i podržavaju fizičke nadogradnje.


Niko ne želi da baci čitav računar zato što je jedan deo otkazao ili zastareo.

Zadnja stvar koju želimo učiniti je baciti čitav računarski sistem samo zato jer ima jedan pokvareni dio ili je zastario.


Treba praviti prilagodljive delove, standardizovane i univerzalno zamenljive, koji su u skladu sa tehnološkim trendovima. Kad shvatimo da su "strateško očuvanje",

Zato ćemo jednostavno osmisliti dijelove koji su lako nadogradivi, dio po dio, standardizirani i univerzalno izmjenjivi predviđeni trenutnim trendom tehnološke promjene.


"strateška zaštita" i "strateška efikasnost" čisto tehnička pitanja oslobođena stavova i predrasuda ljudi, ubacićemo te strategije u računar koji vrši relevantne proračune i omogućava nam da nađemo apsolutno najbolji metod za održivu proizvodnju.

I kada shvatimo da su mehanizmi "Strateškog očuvanja", "Strateške sigurnosti" i "Strateške efikasnosti" potpuno tehnička razmatranja, lišena svakog ljudskog mišljenja ili sklonosti, mi ćemo jednostavno uprogramirati ove strategije u kompjuter koji može mjeriti i računati relevantne varijable, i omogućiti nam da uvijek stignemo do apsolutno najboljeg metoda za održivu proizvodnju, zasnovanu na važećim razumijevanjima.


Iako možda zvuči komplikovano, to je običan digitron, jedan fleksibilan sistem za odlučivanje i nadgledanje, kakav se ponegde u svetu već koristi. Naš bi samo bio mnogo veći.

I dok ovo može zvučati kompleksno, sve što on jeste je slavan kalkulator, da ne spominjemo da su tako raznoliki sistemi za donošenje odluka i nadgledanje već u upotrebi u svijetu danas za izolirane svrhe.


Dakle, radi se o sistemu za upravljanje resursima i o sistemu za upravljanje proizvodnjom, koji su kompjuterizovani u cilju najveće efikasnosti, očuvanja i sigurnosti.

Ovo je jednostavno proces skaliranja. Tako da... Sada, ne samo da imamo naš Sistem upravljanja zasnovan na resursima, nego i sistem upravljanja proizvodnjom, koji su oba lako kompjuterski automatizovana kako bi dali maksimum efikasnosti, očuvanja i sigurnosti.


Ljudski um ili skup umova ne mogu da prate sve podatke koji moraju da se prate. To mogu i treba da rade računari.

Informativna stvarnost je da je ljudski um, ili čak grupa ljudi, ne može pratiti sve što treba pratiti.


Tako stižemo do sledećeg nivoa: distribucije. Koja strategija ima najviše smisla?

To mora biti rađeno putem kompjutera, a i može.


Najkraće rastojanje između dve tačke je prava linija, a za transportne mašine potrebna je energija.

Ovo nas dovodi do sljedećeg nivoa: Raspodjela. Kakvog smisla strategije očuvanja ovdje imaju?


Što je manja udaljenost, veća je efikasnost. Proizvoditi na jednom kontinentu i slati na drugi ima smisla samo ako je proizvodnja u nekoj oblasti nemoguća.

Pa, pošto znamo da je najkraći put između dvije tačke prava linija, a pošto energija treba da bi napajala transportne mašine, što je manja razdaljina potrebna za transport, to je veća efikasnost.


Ako bismo lokalizovali proizvodnju, transport bi bio lak, brz i štedela bi se energija.


To se zove "strategija blizine", i znači da maksimalno skraćujemo put dobara, sirovina i gotovih proizvoda.

Moramo lokalizirati proizvodnju, pa je distribucija jednostavna, brza i treba najmanje moguće količine energije.


To spada u kategoriju potražnje. Potražnja je ono što je ljudima potrebno da budu zdravi i da žive kvalitetno.

Naravno, može biti također važno da znamo šta su dobra koja transportiramo i zašto...


Materijalne potrebe ljudi kreću se od osnovnih životnih potrepština kao što su hrana, čista voda i zaklon, do stvari za rekreaciju i relaksaciju, što su važni faktori ukupnog zdravlja pojedinca i društva.

Ovo spada pod kategoriju Potražnje. A potražnja je jednostavno ono što ljudi trebaju kako bi bili zdravi i imali visok standard života. Spektar materijalnih ljudskih potreba ide od osnovnih životnih potrepština, kao što su: hrana, čista voda i krov nad glavom, do socijalnih i rekreativnih proizvoda koji omogućavaju opuštanje i lično, kao i društveno uživanje.


Napravićemo još jedno istraživanje. Na osnovu ljudskih potreba ustanovićemo potražnju i počećemo proizvodnju.

Oba faktora su važna za zdravlje ljudi i drušva u potpunosti.


Pošto će potražnja da varira po različitim regionima, trebaće nam sistem za praćenje potražnje i distribucije, da bismo izbegli viškovi i nestašice.

Tako, veoma jednostavno, napravićemo još jedno istraživanje. Ljudi opišu svoje potrebe, potražnja se procijeni i proizvodnja zasnovana na potražnji otpočinje. A pošto će nivo potražnje različitih dobara prirodno biti različit i mijenjati se u različitim regijama, moramo napraviti "Sistem praćenja potražnje i distribucije" kako bismo izbjegli viškove i manjkove.


Ovo nije nova ideja, to rade svi veći trgovinski lanci da bi imali odgovarajuće zalihe, samo sada razmišljamo na globalnom nivou.

Naravno, ova ideja ne predstavlja novinu, ona se koristi u svakom većem lancu prodavnica danas, kako bi se osiguralo da dobro vode svoje popise dobara.


Ipak, ne možemo da razumemo potražnju ako ne znamo stvarno iskorišćenje robe.

Samo sada, mi ćemo ovo praćenje raditi na globalnom nivou. Stani malo.


Da li je logično i održivo da svako ima komad svega proizvedenog, iako mu to ne treba?

Ne možemo potpuno razumjeti potražnju ako ne uzmemo u obzir iskorištenost nekog proizvoda.


Da li je logično i održivo da svako ljudsko biće kaže da želi od svega po jedno?


Ako nam nešto treba u proseku 45 minuta dnevno, mnogo je bolje da to svakome bude na raspolaganju onda kada mu je potrebno.

Bez obzira na stvarno korištenje? Ne. To bi bilo rasipno i neefikasno.


Kad shvatimo da je kod robe važna samo njena namena, vidimo da je ograničenje koje danas zovemo vlasništvo, u ekonomskom smislu rasipno i ekološki nelogično.

Mnogi zaboravljaju da u suštini ne žele neki proizvod nego njegovu svrhu. Kada shvatimo da je sam proizvod samo važan koliko njegova korisnost, vidimo da je "eksterna restrikcija", ili ono što danas nazivamo "vlasništvo", u stvari jako rasipno i nelogično u pogledu okruženja, u fundamentalnom ekonomskom smislu.


To bi bila osnova našeg "sistema potražnje i distribucije".

Tako da moramo napraviti strategiju koja se zove "Strategija pristupa".


U okviru mreže snabdevanja, centralni i regionalni centri smešteni blizu mesta stanovanja bili bi funkcionalno rešenje.

"Sistema praćenja potražnje i raspodjele" koji osigurava da možemo zadovoljiti potražnju prema potrabama građanstva, kako bi imali pristup bilo čemu što trebaju, i kada to trebaju.


Svako bi mogao da uđe, uzme neki artikal, koristi ga i vrati kad mu više ne treba. Slično kao u bibliotekama.

Što se tiče fizičkog preuzimanja robe, centralizirani i regionalni pristupni centri imaju smisla većinom, smješteni u neposrednoj blizini stanovništva i osoba bi jednostavno ušla, uzela predmet, upotrijebila ga i nakon toga, vratila kad joj više ne bi trebao...


Osim lokalno, u stambenoj oblasti, slični centri snabdevanja posebne namene postojali bi u oblastima gde se neka roba često koristi, čime bi se štedela energija transporta.

Slično radu današnjih biblioteka. Ustvari, ti centri ne bi samo postojali u zajednici na način kako danas vidimo lokalne trgovine, nego bi specijalizovani pristupni centri postojali u određenim područjma gdje se često koristi određena roba, štedeći više energije radi manje ponavljajućeg transporta.


Sistem praćenja potražnje povezao bi se se sistemom upravljanja proizvodnjom, i sistemom upravljanja resursima. Oni bi činili jedinstvenu globalnu upravljačku mašinu za uravnoteženo snabdevanje, koja bi osiguravala održivost brigom o našim ograničenim resursima i najkvalitetnijoj proizvodnji strateški dizajnirane robe koja bi se distrubuirala na najpametniji i najefikasniji način.

I jednom kada je uspostavljen Sistem praćenja potražnje, vezan je u naš Sistem upravljanja proizvodnjom i naravno, u naš Sistem upravljanja resursima, time stvarajući unificiranu mašinu koja dinamički ažurira upravljanje globalnom ekonomijom, i jednostavno se brine o tome da ostanemo održivi, počevši s osiguravanjem integriteta naših ograničenih resursa kako bi bili sigurni da stvaramo samo najbolju robu kroz strategiju, dok se sve distribuira na najinteligentniji i najučinkovitiji način.


Jedinstvenost pristupa baziranog na očuvanju, suprotnom svim dosadašnjim, je u tome što je ovaj logičan, temeljan, empirijski proces očuvanja i efikasnosti jedini koji obezbeđuje održivi opstanak na planeti, a može da donese nešto neviđeno u ljudskoj istoriji: izobilje. Dostupnost svega ne samo malom delu stanovništva, nego čitavoj ljudskoj populaciji.

Jedinstveni rezultat ovog pristupa zasnovanog na očuvanju, koji je intuitivno mnogima neshvatljiv, je da taj logičan, prizeman, iskustveni proces očuvanja i efikasnosti koji jedino može definirati pravu ljudsku održivost na planetu vjerojatno bi omogućio nešto što nikad nije viđeno u ljudskoj istoriji.


Ovakav ekonomski model, sistematski globalni pristup upravljanju resursima i procesima, osmišljen da odgovorno brine o celom čovečanstvu na najefikasniji, održivi način, mogli bismo da nazovemo

Dostupnost izobilju... ne samo za postotak svjetskog stanovništva... nego za čitavu civilizaciju. Ovaj ekonomski model, kako je upravo izrečen... Ovaj odgovorni, sistemski pristup cjelokupnim upravljanjem


EKONOMIJA BAZIRANA NA RESURSIMA. Ovu ideju je definisao 1970. godine strukturalni inženjer Žak Fresko.

Zemljinim resursima i procesima, a koji je napravljen da radi upravo na brizi za čovječanstvo u cjelini, na najefikasniji i na održiv način, se može nazvati:


On je shvatio da je društvo u koliziji sa prirodom i sobom, da je neodrživo i da ćemo, ako se stvari ne promene, ovako ili onako da uništimo sami sebe.

"EKONOMIJA ZASNOVANA NA RESURSIMA". Ideju je definisao tokom 1970-tih Inžinjer društva, Jacque Fresco.


Sve to znamo da napravimo i treba nam deset godina da promenimo lice zemlje i pretvorimo je u raj.

Ili ti nagađaš... zasnovano na onome što znamo danas. Ne, sve te stvari se mogu napraviti sa onim što danas znamo.


Takmičenje u nuklernom naoružanju, razvoj novih oružija, pokušaji da se problemi reše glasanjem za ovu ili onu partiju...

Da se svijet izgradi i postane drugi rajski vrt. Odluka leži na vama.


Politika je ogrezla u korupciji. Ponoviću: komunizam, socijalizam, fašizam, demokrate, liberali - samo trošimo ljudska bića.

Glupost trke u izradi nuklearnog oružja... razvoj oružja... rješavanje problema na političkom nivou, biranjem ove političke stranke ili one političke stranke... a sva politika je duboko u korupciji.


Sve organizacije koje veruju u bolji život: ne postoje problemi crnaca,

Komunizam, socijalizam, fašizam... demokrate, liberali - mi žellimo da pridobijemo ljudska bića.


Poljaka, Jevreja ili Grka, problemi žena - to su ljudski problemi. Ne bojim se nikoga i ni za koga ne radim, niko ne može da me razvlasti. Nemam šefa.

Sve organizacije koje vjeruju u bolji život za čovjeka: nema problema crnaca ili problema poljaka, ili jevrejskih problema ili grčkih problema, ili problema žena - postoje ljudski problemi!


Bojim se da živim u savremenom društvu, koje vrvi od nekompetentnosti.

Ja se ne bojim nikoga. Ne radim za nikoga, niko me ne može otpustiti. Nemam šefa.


Slobodno tržište je prestalo da bude korisno pre 35 godina.

Bojim se živjeti u društvu u kojem živimo danas. Naše društvo ne može biti očuvano ovom vrstom nesposobnosti.


Bio je odličan - sistem slobodnih preduzeća prije nekih 35 godina.


I jedino tada je koristio. Sada moramo promijeniti naš način razmišljanja ili nestati.


loša rešenja i politika će biti deo tog filma. Ljudi često koriste termin "hladna nauka" jer je nauka analitična, a ne znaju ni šta to znači.

Futuristički horor filmovi će biti naše društvo... onako kako neće funkcionisati, a i politika... će biti dio horor filma.


Nauka daje najpribližniju sliku toga kako sveta zaista funkcioniše.

Pa, mnogo se ljudi danas koristi terminom "hladna nauka" zato jer je analitična, dok oni ni ne znaju šta analitično znači.


Ona jednostavno govori istinu. Naučnik ne poušava da se dopadne, on iznosi svoja otkrića.

Nauka znači: tačnije odrediti približne vrijednosti načinu na koji svijet zapravo funkcioniše.


Naučnici sve preispituju i ako jedan utvrdi da neki materijal ima određene osobine, drugi će ponoviti eksperiment i dobiće potpuno isti rezultat.

Zato, ona daje istinu - to je ono što jeste. Naučnik se ne trudi slagati sa ljudima. Oni im govore o onome što otkrivaju.


Naučnik će, iako matematički izračuna da krilo aviona može da izdrži neko opterećenje, ipak da stavi džakove peska na njega pre nego što kaže da mu je proračun bio tačan ili netačan.

Oni moraju sve preispitati, a ako neki naučnik osmisli eksperiment koji dokazuje da određeni materijali imaju određene kvalitete, drugi naučnici moraju biti u mogućnosti da ponove taj eksperiment i dođu do istih rezultata. Čak i ako naučnik smatra da avionsko krilo, zbog matematike ili kalkulacija, može izdržati zadatu količinu tereta, oni će ga svejedno opteretiti vrećama pijeska da vide kad će se slomiti, te će reći:


Volim taj sistem jer je nepristrasan i ne veruje bezrezervno matematici.

"Znate, moje kalkulacije su bile tačne", ili: "Nisu bile tačne".


Treba proveriti svaki sistem koji je moguće proveriti i sve odluke treba bazirati na istraživanju.

Morate na ispit staviti i svoje proračune. Smatram da bi svaki sistem koji može biti testiran to i bude.


Ekonomija zasnovana na resursima primenjuje na društvo naučni metod koji se danas ne poštuje.

I da bi sve odluke trebale biti bazirane na istraživanju.


Najefikasnije metode očuvanja zdravlja, proizvodnje, distribucije i infrastrukture nude nauka i tehnologija, a ne politika i monetarna ekonomija.

Društvo je tehnički izum. A najefikasnije metode za poboljšanje ljudskog zdravlja, fizičke proizvodnje, distribucije, gradske infrastrukture i tome slično, pripadaju polju nauke i tehnologije - ne politike i monetarne ekonomije.


Društvo funkcioniše kao avion, nema republikanske ili liberalne aviotehnologije. Isto tako, priroda je ogledno polje naše nauke i definisan sistem.

Ona funkcionira po istom sistemu kao, recimo avion, a za izgradnju aviona ne postoji republikanski ili liberalan način.


Na nama je da je razumemo. Ona ne mari za ono što subjektivno mislite i u šta verujete.

Na isti je način sama priroda fizički referent koji koristimo da bi potvrdili našu nauku a to je utvrđeni sistem - sistem koji proizlazi iz našeg boljeg razumijevanja istoga.


Možete da birate: ili da usvojiite zakone prirode i živite u skladu sa njima doprinoseći zdravlju i održanju, ili da se uludo inatite.

U stvari, ona ne uzima u obzir što ti subjektivno misliš ili vjeruješ da je istina. Ona ti radije pruža opciju: možeš učiti i pridružiti se njenim prirodnim zakonima i ponašati se u skladu s njima - neprestano stvarati dobro zdravlje i održivost... ili možeš ići protiv bujice - bez koristi.


Ma kako snažno verovali da možete da hodate po zidu, sila gravitacije vam to ne dozvoljava. Ako ne jedete, umrećete. Ako odojče ne oseti dodir, umreće.

Nebitno je koliko vjeruješ, ti možeš u ovom momentu ustati i hodati po zidu koji se prostire kraj tebe zakon gravitacije to neće dopustiti.


Možda zvuči grubo, ali priroda diktira pravila.


Možemo ili da budemo u harmoniji sa njom ili da trpimo neminovne negativne posledice.

Ako nisi osjetio dodir kao dijete - umrijeti ćeš.


Dakle, resursno-bazirana ekonomija je skup dokazanih saznanja o životu, gde se odluke zasnivaju na optimalnom odnosu opstanka ljudi i prirode.

Koliko god okrutno zvučalo, priroda je diktatura i mi možemo ili je slušati i živjeti u skladu s njom ili podnositi neizbježne, štetne posljedice.


Ona poštuje empirijsku "osnovu života" i potrebe svakog čoveka, bez obzira na politiku i religiju.

Stoga, ekonomija zasnovana na resursima je ništa više nego skup dokazanih razumijevanja koja podržavaju život gdje su sve odluke utemeljene na optimiziranoj održivosti ljudi i okruženja.


Ovde nema kulturnog relativizma. To nije pitanje stava,

Ona uzima u obzir empirijski "Temelj života" koji svako ljudsko biće dijeli kao potrebu neovisno, opet, o njegovoj političkoj ili religioznoj filozofiji.


U ovom pristupu nema mjesta kulturalnom realtivizmu.


Slobodan pristup svežem vazduhu, zdravoj hrani i čistoj vodi, kao i sigurno, očuvano i nenasilno okruženje, neophodni su za mentalno i fizičko zdravlje, razvoj sposobnosti i opstanak vrste.

Ovo nije stvar mišljenja. Ljudske potrebe su ljudske potrebe i imati pristup životnim potrebama, kao što su čist zrak, zdrava hrana i čista voda zajedno s pozitivno pojačanom, stabilno njegovanom, nenasilnom okolinom, je neophodno za naše mentalno i fizičko zdravlje, našu evolucijsku kondiciju i potom, preživljavanje same vrste.


Ne možete samo da dovedete ljude na ostrvo ili da sagradite grad za 50.000 stanovnika bez pristupa osnovnim potrepštinama.

Ekonomija zasnovana na resursima bila bi temeljena na raspoloživim resursima. Ne možete samo tako staviti velik broj ljudi na otok ili sagraditi grad od 50.


Kada kažem "sveobuhvatan sistemski pristup" mislim na inventar lokalnih resursa i kapacitete određene oblasti, ne samo na arhitekturu, ne samo na projekat.

000 stanovnika bez mogućnosti pristupa životnim potrebama.


Ekonomija bazirana na resursima je sistemski pristup korišćenju resursa, proizvodnji i distribuciji, zasnovan na realnim ekonomskim "strategijama" koje garantuju efikasnost i održivost u svakoj oblasti ekonomije.

Sve te stvari su neophodne i ako ljudima ne omogućite pristup nekoj od njih, dobijete ljudsko biće manjeg značaja, manje sposobno za funkcionisanje. Kao što smo i prije naglasili, temelji Ekonomije zasnovane na resursima u globalnom, sistematskom pristupu korištenju, proizvodnji i distribuciji, su zasnovani na kompletu istinitih ekonomskih mehanizama ili "strategija" koje garantuju efikasnost i održivost u svakom području ekonomije.


Gde se sve ovo materijalizuje? U gradovima. Gradovi su bitna odlika moderne civilizacije.

Nastavljajući istom mišlju što se tiče logičkog dizajna, koja je naša sljedeća jednačina?


Uloga im je da omoguće lak pristup potrepštinama kao i veću društvenu podršku i interakciju zajednice.

Gdje se ovo sve materijalizira? Gradovi. Pojava grada je određujuća odlika moderne civilizacije.


Kako bismo osmislili idealan grad? Kog bi oblika trebalo da bude? Kvadrata, trapeza?

Njegova uloga je da omogući efikasan pristup životnim potrebama zajedno sa povećanom društvenom podrškom i interakcijom zajednice.


Oblik koji bi bio idealan da bi udaljenosti bile ravnomerne je krug.

Pa kako bismo mi dizajnirali idealan grad? Kakvog bi oblika bio? Kvadratnog?


Šta grad treba da sadrži? Potrebne su nam stambena, energetska, industrijska i poljoprivredna oblast.

Budući da ćemo se morat kretati po njemu, trebali bismo ga napraviti sa što više jednakih razdaljina od centra, radi jednostavnosti... dakle kružnog oblika.


Potrebni su nam, takođe, i prostori za kulturu, rekreaciju, obrazovanje.

Naravno, trebamo stambeno područje, područje za proizvodnju dobara, energetsko postrojenje; poljoprivredno područje.


Potreban nam je park, prostori za zabavu i kulturne manifestacije, obrazovanje i istraživački rad.

Također, odgajani kao ljudska bića, trebamo kulturu, prirodu, rekreaciju i obrazovanje.


Pošto se radi o kružnom rešenju, racionalno je smestiti sadržaje u pojaseve zavisno od toga koliko prostora traže a tako će biti i lako pristupačni.

Pa ubrojimo i lijepi, otvoreni park, prostor za kulturne svrhe - zabavu i dešavanja, kao i druženje, i obrazovne i istraživačke ustanove.


Prvo treba da razmotrimo osnovnu infrastrukturu grada: vodovod, odvode za smeće i transport energije.

Vrlo dobro. A sada, trebamo razmotriti pojedinosti: Prvo trebamo uzeti u obzir infrastrukturu jezgre, koja je utroba gradskog organizma.


Mrežni koncept vodovoda i kanalizacije koji i danas postoji možemo da proširimo i na odvođenje otpada i isporuke.

To bi bila voda, roba otpad i kanali za prenos energije.


Nema više đubretara ni poštara. Za to bismo mogli da upotrebimo automatske pneumatske cevi i slične tehnologije.

Kao što danas imamo vodovodne i kanalizacijske mreže ispod naših gradova, proširili bismo ovu ideju kanaliziranja da upotpunimo recikliranje otpada, kao i dostavu.


Nema više poštara ili smetljara. Sve je ugrađeno.


Treba da bude integrisan i dizajniran da smanji ili ukloni potrebu za automobilima.

Mogli bismo čak koristiti automatizirane pneumatske cijevi i slične tehnologije. Isto vrijedi i za prevoz.


Električni tramvaji, transporteri i vozovi prevozili bi vas po gradu, čak i gore-dole, a povezivali bi i gradove među sobom.

Mora biti integrisan i strateški dizajniran da smanji ili čak otkloni potrebu za rasipničkim, samostalnim automobilima.


Ako bi automobili bili neophodni, njima bi, radi sigurnosti, upravljao satelit.

Električni tramvaji, transporteri, dizala i maglev vozovi koji vas doslovno mogu odvesti na bilo koje mjesto u gradu, čak i gore - dolje, i također, povezujući vas sa drugim gradovima.


Ova tehnologija, u stvari, već funkcioniše.

I naravno, u slučaju potrebe za automobilom, bio bi automatiziran putem satelita za sigurnost i integrisanost.


U udesima pogine 1,2 miliona ljudi godišnje, a povređenih bude oko 50 miliona.

Zapravo, ova automatizacijska tehnologija je upotrijebljiva i danas.


To je apsurd koji može da se izbegne. Uređeni gradovi i automatizovana vozila ovo praktično eliminišu.

Saobraćajne nesreće ubiju oko 1.2 miliona ljudi godišnje; a ozlijede oko 50 miliona.


Nasumičnim i jeftinim industrijskim metodama, primenom pesticida i preteranim đubrenjem, uništili smo većinu obradive zemlje na planeti i sami sebe zatrovali.

Poljoprivreda. Danas, kroz naše nasumične industrijske metode rezanja troškova korištenjem pesticida, prekomjernih količina gnojiva i ostalih sredstava, uspješno smo uništili velik dio obradivog zemljišta na ovom planetu, a da ne spominjemo i znatno trovanje naših tijela.


Industrijski i poljoprivredni otrovi prisutni su u svakom čoveku, pa i kod odojčadi. Srećom, imamo sjajnu alternativu: hidroponična i aeroponična sredstva smanjuju upotrebu đubriva i vode do 75% u odnosu na trenutnu.

Ustvari, industrijski i poljoprivredni hemijski otrovi sada se pojavljuju u doslovno svakom testiranom ljudskom biću, uključujući novorođenčad.


Pedeset spratova po jutru zemlje praktično ukida potrebu za pesticidima i ugljovodonikom.

Hrana se sada može organski uzgajati, industrijski, u ograđenim vertikalnim farmama.


To je budućnost industrijske obrade hrane. Efikasna, čista i ima je u izobilju.

Poput parcela od 1 jutra na 50 spratova - doslovno eliminišući potrebu za pesticidima i ugljikohidratima u globalu.


Ti napredni sistemi biće deo poljoprivredne zone grada i snabdevaće hranom sve stanovnike, isključujući potrebu za uvozom, štedeći vreme, otpad i energiju.

Ovo je budućnost industrijskog uzgoja hrane. Efikasna, čista i obilna. Stoga, tako napredni sistemi bili bi, dijelom, ono što čini naš poljoprivredni pojas, proizvodeći svu hranu neophodnu za stanovništvo cijelog grada, bez potrebe za uvozom bilo čega izvana, štedeći vrijeme, energiju i smanjujući otpad.


Kada smo kod energije, energetski pojas će planski pristupiti dobijanju struje iz obnovljivih izvora: vetra, sunca, geotermalnih izvora i toplotnih diferencijala, a u blizini vode iz plime i talasa.

Govoreći o Energiji - Energetski pojas bi radio po sistematskom pristupu, crpeći električnu energiju iz naših obilnih obnovljivih medija, posebno iz vjetrenih, sunčevih, geotermalnih i toplinskih diferencijala, a u blizini vode - iz energije plime i oseke, te energije valova.


Da bismo izbegli oscilacije i osigurali pozitivan energetski bilans, ovi izvori radiće u integrisanim sistemima, pokretati jedni druge i skladištiti višak energije u podzemne kondenzatore, tako da ništa ne propada.

Da bi izbjegli povremene prekide opskrbe i bili sigurni kako će doći do pozitivnog povrata energije, ovi bi mediji radili u integriranom sistemu, napajajući se međusobno prema potrebi kako bi pohranili višak energije u velike super kondenzatore ispod zemlje, čime bi iskoristivost energije bila potpuna.


Sem energije potrebne gradu, neki delovi bi nezavisno mogli da generišu struju fotogalvanskim bojama, pretvaračima pritiska, efektom termoparova i drugim nedovoljno iskorišćenim tehnologijama. Ovo otvara pitanje kako da se uopšte napravi takva tehnologija?

Ne samo da grad napaja sam sebe, već bi se i pojedine strukture također napajale samostalno, te stvarale električnu energiju kroz fotonaponske premaze, strukturne pretvarače pritiska, efekt termoeletrične baterije i druge postojeće, ali slabo korištene tehnologije.


To nas dovodi do proizvodnje. U industrijskoj zoni bi, sem bolnica, bilo središte proizvodnje.

Ali, naravno, ovo dovodi do pitanja: kako će se ova tehnologija, i proizvodi u globalu, uopšte izraditi?


Ova zona bi bila potpuno lokalizovana, a sirovine bi se dobijale po pravilima globalnog sistema upravljanja resursima, a u skladu sa konkretnom potražnjom grada.

Time dolazimo do Proizvodnje: Industrijski pojas, osim što bi sadržavao bolnice i slično, bio bi i centar fabričke proizvodnje.


Što se tiče tehnike proizvodnje, trebalo bi da razmotrimo otkrića do kojih se došlo nedavno, a koja nose korenite promene.

U potpunosti lokalizovan po cijelom području on bi se, naravno, opskrbljivao sirovinama putem upravo pomenutog globalnog sistema za upravljanje resursima - uz potražnju od strane stanovništva samoga grada.


Pogledajte oko sebe i videćete da je skoro sve što koristimo napravljeno automatski.

To se zove se Mehanizacija ili automatizacija rada.


Cipele, odeću, kućne aparate, automobile...

Ako pogledate oko sebe, primjetit ćete da skoro sve što danas koristimo napravljeno je automatikom.


Sve su to napravile automatizovane mašine. Možemo li da kažemo da sva ta tehnološka dostignuća nisu uticala na društvo?

Vaše cipele, vaša odjeća, vaši kućni aparati, vaš auto, itd... napravljeno je od mašina automatiziranim načinom.


Ne možemo. Ovi sistemi diktiraju nova ustrojstva i potrebe i čine mnoge stvari zastarelima.

Možemo li reći da društvo nije bilo zahvaćeno ovim velikim tehnološkim napretcima?


Dakle, eksponencijalno smo napredovali u razvoju i upotrebi tehnologije.

Ti sistemi ustvari nalažu nove strukture i nove potrebe, te čine puno drugih stvari zastarjelima.


Automatika će sigurno i dalje da se razvija, te nema smisla da se tehnologija zaustavlja.

Dakle, napredovali smo u razvoju i korištenju tehnologije na eksponencijalan način.


Automatizacija rada primenom tehnologije je u osnovi svih velikih društvenih promena.

Dakle, automatizacija će se zasigurno nastaviti. Ne možete spriječiti tehnologije koje jednostavno imaju smisla.


Od otkrića pluga i prelaska na zemljoradnju, preko parne mašine i industrijalizacije, do našeg informatičkog doba i razvoja savremene elektronike i računara.

Automatizacija rada kroz tehnologiju je uzrok vrlo velike društvene promjene u ljudskoj istoriji.


Kod današnjih naprednih metoda proizvodnje, mehanizacija sama evoluira.

Od poljoprivredne revolucije i izuma pluga, do industrijske revolucije i izuma mašina na pogon, do informacijskog doba u kojem sada živimo u osnovi pomoću izuma napredne elektronike i kompjutera.


Prevazilazimo stare metode sklapanja delova u celinu, i prelazimo na napredniji način proizvodnje celog proizvoda u jednom procesu.

I s obzirom na današnje napredne metode proizvodnje mehanizacija se sada razvija samostalno.


Kao inženjer, fasciniran sam biologijom jer je puna neverovatnih inženjerskih poduhvata.

Odmičući se dalje od tradicionalne metode sastavljanja dijelova u cjelinu - u naprednu metodu stvaranja cijelih proizvoda u jedinstvenom procesu.


Ona proučava stvari koje se same dupliraju i najbolje definiše život.

Kao većina inženjera, ja sam očaran biologijom jer je puna primjera izvanrednog inženjerstva.


Intrigira me i ideja o mašinama koje se same dupliraju.

Ono što je biologija - to je proučavanje stvari koje se same umnožavaju.


Rep-rap je trodimenzionalni štampač koji povežete sa računarom i umesto dvodimenzionalnih printova pravite prave trodimenzionalne objekte.

Najbolja je definicija života koju uopšte možemo dobiti. Opet, kao inženjer, uvijek sam bio opčinjen idejom o mašinama koje se same umnožavaju.


Rep-Rap može da odštampa sopstvene delove.


Ako imaš takav štampač, možeš da ga napraviš prijateljima ili da odštampaš mnogo korisnih stvari.

3D štampači postoje već oko 30 godina. Glavna stvar kod RepRap-a je da izrađuje većinu svojih dijelova.


Od osnovnih stvari za domaćinstvo, do kompletne školjke za auto.

Tako da, ako imate jedan, ne samo da možete napraviti još jedan i pokloniti ga prijatelju, nego i izraditi dosta korisnih stvari.


Trodimenzionalno štampanje ima potencijal da transformiše sve vrste proizvodnje, uključujući i izgradnju kuća.

Od jednostavne izrade osnovnih kućanskih potrepština u svom domu, sve do izrade cijelokupne karoserije automobila u jednom potezu - napredna, automatizirana 3D izrada sada ima potencijal da transformiše skoro svaku granu proizvodnje.


Korišćenjem ove tehnologije, biće moguće izgraditi kuću od 180 kvadrata za jedan dan potpuno mehanizovano.

Contour Crafting je zapravo tehnologija proizvodnje - takozvano 3D štampanje - kada direktno iz kompjuterskih modela gradite 3D objekte.


Ljudi su zainteresovani za automatsku gradnju jer ona zaista ima prednosti.

Koristeći Contour Crafting, izgradnja građevine od 2.000 kvadrata će biti moguća u potpunosti pomoću mašina, u jednom danu.


Na primer, građevinarstvo je fizički naporno, pa iako obezbeđuje dosta radnih mesta, stvara probleme i velike komplikacije.

Razlog zbog kojeg su ljudi zainteresirani za automatsku izgradnju je ta da ona doista donosi mnoge koristi. Naprimjer, građevinarstvo je poprilično radno-intenzivno, te iako pruža zapošljavanje određenom dijelu društva, isto tako sadrži probleme i komplikacije.


Građevinarstvo je najopasniji posao, opasniji od rudarstva i poljoprivrede. Na tom poslu se u svim zemljama najviše gine.

Naprimjer, građevinarstvo je najopasniji posao koji postoji.


Prosečna kuća u Americi izbaci 3-7 tona otpada.

Ima najviši stepen smrtnosti u skoro svakoj zemlji.


To je previše u odnosu na efekte, a znamo da se oko 40% materijala u svetu koristi u gradjevinarstvu.

Sljedeći problem je otpad. Prosječna kuća u SAD-u sadrži između 3 do 7 tona otpada.


Rasipaju se energija i resursi, a okolina se ozbiljno ugrožava.

To je ogromna količina ako pogledamo utjecaj građevinarstva znajući da se oko 40% svih materijala u svijetu koristi u izgradnji.


Pravljenje kuća od drveta, čekićem i ekserima je apsurdno pored današnje tehnologije i taj način će da nestane kao i radnička klasa pred industrijalizacijom.

To je velik trošak energije i resursa, te također velika šteta za okoliš. Izgradnja kuća pomoću čekića, eksera i drveta uz današnju tehnologiju, je zaista apsurdna i kreće putem radničke klase u odnosu na proizvodnju u SAD-u.


Nedavno je objavljena studija ekonimiste Dejvida Autora, koji kaže da je srednja klasa iščezla i da je zamenjena automatima. Jednostavno, mehanizacija je produktivnija, efikasnija i izdržljivija od ljudskog rada u svakom sektoru današnje ekonomije.

Nedavno se pojavila studija ekonomiste Davida Autora s MIT-a koji tvrdi je naša srednja klasa zastarjela i zamjenjuje se automatizacijom.


Mašinama ne treba godišnji odmor, pauza, penzija, a mogu da rade bez prestanka.

Vrlo jednostavno, mehanizacija je puno produktivnija, djelotvornija i održivija od ljudske radne snage u gotovo svakoj grani ekonomije danas.


Njihov učinak i preciznost prevazilaze svaki ljudski rad.

Mašine nemaju potrebu za odmorom, pauzama, osiguranjem, penzijama i mogu raditi 24 sata dnevno, svaki dan.


Suština je u tome da je ljudski rad prevaziđen i nepraktičan, a sve veća nezaposlenost je rezultat evolucije tehnološke efikasnosti.

Proizvodni potencijal i preciznost su u poređenju s ljudskom radnom snagom, bez premca. Konačan ishod: zamorni ljudski rad postaje suvišan i nepraktičan diljem svijeta i nezaposlenost koju vidite danas je zapravo rezultat ove evolucije u efikasnosti tehnologije.


Godinama su tržišni ekonomisti poricali porast "tehnoloških viškova", zato što se činilo da novi sektori uspevaju da uposle višak radnika. Višak danas prelazi u uslužni sektor koji zapošljava 80% radne snage u Americi i većini industrijskih zemalja.

Tržišni ekonomisti godinama su odbacivali ovaj rastući uzorak koji bi se mogao nazvati "Tehnološka nezaposlenost", zbog činjenice da će se novi sektori uvijek pojaviti kako bi ponovo prihvatili istisnute radnike.


Ipak, i ovaj sektor je pred velikim izazovom zbog automatizovanih kioska, restorana, pa čak i prodavnica.

Danas je uslužni sektor jedino, stvarno, preostalo čvorište i trenutno zapošljava više od 80% američke radne snage s većinom industrijalizovanih zemalja koje održavaju sličan omjer.


Ekonomisti danas konačno priznaju ono što su godinama poricali: ne samo da tehnologija ugrožava poslove svuda u svetu i dovodi do globalne ekonomske krize, već što je recesija dublja, industrija se brže mehanizuje.

Ipak, ovaj sektor danas biva sve više pod prijetnjom automatiziranih kioska - automatiziranih restorana, pa čak i automatiziranih prodavnica. Danas, ekonomisti napokon potvrđuju ono što su osporavali godinama: ne samo da tehnološka zaposlenost pogoršava trenutnu radnu krizu koju vidimo širom svijeta usred globalnog ekonomskog pada, nego što se više recesija produbljuje, to se industrija sve brže mehanizira.


Nije se primećivalo da što je mehanizacija brža radi uštede novca, to se više ljudi otpušta i time se smanjuje kupovna moć. To znači da iako korporacije mogu sve da proizvedu jeftinije, sve manje ljudi može nešto da kupi bez obzira koliko je jeftinije.

Ono što nije shvaćeno je što se brže oni mehaniziraju kako bi sačuvali novac, tim više istiskuju ljude - tim više smanjuju javnu platežnu moć.


Suština je u tome da se igra "rad za platu" polako bliži kraju.

Što znači da, dok korporacije mogu proizvesti sve po manjim cijenama sve manje i manje ljudi će u stvarnosti imati novac za kupovinu bilo čega, bez obzira koliko jeftino to bilo.


U stvari, ako malo razmislite o poslovima koji danas postoje, a koji bi odmah mogli da se automatizuju, 75% svetske radne snage moglo bi sutra da bude zamenjeno mašinama.

Konačna bilansa je da se igra "rad za prihod" polako bliži kraju.


Ne postoji novac, ni potreba za njim. Resursno-bazirana ekonomija prepoznaje efikasnost mehanizacije i prihvata sve što ona nudi.

I to je zbog toga što, u Ekonomiji zasnovanoj na resursima nema Novčanog tržišnog sistema.


Nema novca uopšte... jer on nije potreban.


Zašto? Jer je neodgovorno ne obraćati pažnju na održivost i efikasnost.

Ekonomija zasnovana na resursima prepoznaje korist od mehanizacije i prihvata je onakvu kakva jeste.


U središtu je centralna kupola u kojoj nisu samo kuće, edukativni centri i transportna središta, već i kompjuter koji upravlja tehničkim operacijama grada.

Zato što je neodgovorno to raditi u odnosu na svaki interes u efikasnosti i održivosti. A to nas vraća u naš gradski sistem.


Grad je velika automatizovana mašina sa senzorima u svakom delu koji prate izgradnju, prikupljanje energije, proizvodnju, distribuciju.

U centru je Centralna kupola u kojoj nisu smješteni samo edukativni sadržaji i transportno čvorište, već i lokacija glavnih računara koji pokreću sve vitalne gradske tehničke operacije. Grad je, u osnovi, jedna velika automatizovana mašina.


Da li će ljudi morati da ga nadgledaju u slučaju kvara?

On ima senzore u svim tehničkim pojasevima za praćenje napredovanja izgradnje objekata, za prikupljanje energije, proizvodnju, distribuciju i slično.


Verovatno hoće, ali njihov broj će vremenom da se smanjuje.

Sad, da li će ljudi biti potrebni za nadgledanje ovih operacija u slučaju kvara i slično?


Biće potrebno otprilike tri posto gradske populacije za obavljanje ovih poslova.

Najvjerovatnije: DA. Ali taj broj će se smanjivati tokom vremena i stalnog napretka.


Uveravam vas da u ekonomskom sistemu osmišljenom da brine o vama i obezbedi dobrobit, nećete morati da se povinujete svakodnevnim diktaturama poslova koji su većinom beskorisni ili društveno besmisleni.

Ipak, kao što je to i danas, možda će tek 3% gradskog stanovništva biti potrebno za ove poslove kada dođe do zastoja.


Nećete se boriti sa dugom koji ne postoji da biste preživeli. Garantujem vam da će ljudi dobrovoljno da održavaju i poboljšavaju sistem koji zaista brine o njima.

A ja vas uvjeravam: to je privredni sistem koji je zapravo dizajniran da preuzme brigu o vama i osigura vaše blagostanje bez potrebe da svakodnevno trpite privatnu diktaturu... najčešće se radi posao koji je tehnički nepotreban i društveno besmislen dok se bori s dugovima koji ne postoje samo da bi se sastavio kraj sa krajem...


Uz priču o stimulaciji često se čuje stav da bi bez spoljnog pritiska da se "zarađuje za život"

Ja vam garantujem: ljudi će volontirati na sve strane za održavanje i napredak sistema koji zapravo brine o njima.


ljudi samo besposleno sedeli, pretvarajući se u debele lenjivce. To je besmislica.

Ali povezano sa ovim pitanjem "Inicijative" - dolazi uobičajena pretpostavka da ako ne postoji neki pritisak iz vana da bi neko "radio za život",


Sistem rada koji danas postoji ne samo da ne otklanja lenjost, nego je proizvodi.

ljudi bi samo sjedili okolo, ne radeći ništa i pretvorili se u gomilu masti. To je glupost.


Sećate se da ste u detinjstvu bili puni života, zainteresovani, kreativni i radoznali.

Današnji sistem rada zapravo je generator lijenosti i nije rješenje problema.


Kasnije vas sistem natera da se fokusirate na zarađivanje novca. Usmeravaju vas od osnovne škole do fakulteta, da postanete deo sistema koji zapravo služi samo jednom procentu bogatih.

Ako se prisjetite vremena kada ste bili dijete - puni života, zainteresovani da razumijete nove stvari - nalik stvaranju i istraživanju... ali, kako je vrijeme prolazilo, sistem vas je gurao i u fokus vam nametnuo razmišljanje kako da zaradite novac.


Naučna istraživanja su pokazala da u inovativnim i kreativnim poslovima

Postali ste samo stvorenje koje služi kao najmanji zub zupčanika u modelu koji šalje sve plodove do gornjih 1% ljudi.


ljudi nisu motivisani zaradom. Samo stvaranje je nagrada. Novac je stimulacija samo za proste,

Naučna istraživanja danas pokazuju da ljudi, u stvari nisu motivisani monetarnom nagradom kada su u pitanju genijalnost i stvaralaštvo.


"mehaničke" poslove za koje smo pokazali da mogu da obavljaju i mašine.


Kada je u pitanju inovativnost, za šta je čovekov ume stvoren, dokazano je da je novac kočnica i smetnja kreativnom mišljenju.

Novac se, u stvari, javlja samo kao sredstvo podsticaja ponavljajućih, svakodnevnih aktivnosti - uloge koje, kako smo upravo pokazali, mogu biti zamjenjene radom mašina.


Zbog toga Nikola Tesla, braća Rajt i drugi pronalazači čiji je doprinos čovečanstvu ogroman, nikada nisu želeli novčane nagrade.

Kada govorimo o inovaciji, stvarnu upotrebu ljudskog uma, monetarni podsticaj se pokazuje kao smetnja jer nipodaštava i umanjuje značaj kreativne misli.


Novac je, u stvari, lažni pokretač i donosi mnogo više štete nego koristi.

Ovim se može objasniti zašto Nikola Tesla, braća Wright i drugi inovatori koji su najviše doprinijeli našem današnjem svijetu, nikada nisu pokazali da je novac ono što im daje inicijativu za njihov rad.


Novac je, u suštini, lažni podsticaj i uzrokuje 100 puta više izobličenja nego što stvara doprinos.


Voleo bih da mi kažete šta želite da budete kad porastete.

Dobro jutro razrede. Primirite se molim vas.


Ko želi prvi da odgovori? Da čujemo, Sara. Želim da radim u Mekdonaldsu kao moja mama.

Prvo što bih želila učiniti je proći učionicom i pitati vas šta biste svi voljeli biti kada odrastete.


Ko bi želio prvi? U redu, želiš li ti prva Sarah?


A ti, Linda? Kad porastem, želim da budem prostitutka na ulicama Njujorka!

Kada odrastem želim raditi u McDonald's-u kao i moja mama!


Kada odrastem ja ću biti prostitutka na ulicama grada New York-a!


Kad porastem, želim da budem bogati biznismen koji radi na Volstritu i profitira od kolapsa stranih ekonomija.

O, glamurozna djevojka, ne? Veoma ambiciozno. A ti Tommy?


Preduzimljivo. Lepo je što imate različita interesovanja. [Žrtve kulture]

Kada odrastem ja ću biti bogataš, član poslovne elite koja radi na Wall Street-u i profitira na kolapsu ekonomije stranih država.


Ekonomija bazirana na resursima primenjuje naučni metod na društvo ne samo kroz tehničku efikasnost.

Poduzetno... i divno je vidjeti da postoji interes za multikulturu! [Žrtve kulture]


Čemu socijalni sistem, na kraju krajeva, ako ne obezbeđuje sreću i miran suživot?

Već direktno uzima u razmatranje i ljudsku i socijalnu dobrobit kao i sve što je time obuhvaćeno.


Važno je da naglasmo da će ukidanje novčanog sistema i zadovoljenje osnovnih potreba, gotovo istog časa dovesti do globalnog smanjenja kriminala za 95%, jer više neće biti šta da se ukrade i proneveri.

Od kakve koristi je društveni sistem ako njegov krajnji prizvod ne obezbjeđuje sreću i miroljubiv suživot. Dakle, značajno je ukazati da sa ukidanjem sistema zasnovanog na novcu i sa obezbjeđenim životnim potrepštinama doživjeli bi trenutačni globalni pad stope kriminala za oko 95%, jer nema potrebe za krađom, pronevjerom, prevarom, i slično.


95% zatvorenika je u zatvorima zbog zločina vezanih za novac ili drogu, a narkomanija je poremećaj, a ne zločin. Šta je sa ostalih 5%, zaista nasilnih ljudi?

95% od ukupnog broja ljudi u zatvorima danas su tamo radi nekog novčano motivisanog prekršaja ili korištenja narkotika, a zloupotreba narkotika je poremećaj - ne zločin.


Da li su oni nasilni samo radi nasilja, da li su to prirodno zli ljudi?

Šta je sa preostalih 5%? onih istinski nasilnih... koji nekima često djeluju kao nasilni samo da bi radili nasilje... da li su oni jednostavno "zli" ljudi?


Razlog zbog koga iskreno mislim da su moralne procene ljudskog nasilja čist gubitak vremena, je taj što one ne doprinose ni razumevanju uzroka, ni prevenciji nasilnog ponašanja. Pitaju me da li verujem u ideju praštanja kriminalcima.

Razlog zbog kojeg iskreno smatram da je uzaludno upuštati se u osuđivanje moralnih vrijednosti kada se radi o ljudskoj nasilnosti je zbog toga što nas to uopšte ne približava boljem shvatanju niti uzroka niti prevencije nasilničkog ponašanja.


Moj odgovor na to je da ne verujem u oproštaj ništa više nego u osudu.

Ljudi ponekad upitaju vjerujem li u "opraštanje" kriminalcima.


Tek kada celo društvo priđe problemu nasilja kao problemu javnog zdravlja i preventivne medicine, a ne kao moralnom zlu, tek kada promenimo stavove, očekivanja i sistem vrednosti, uspećemo da smanjimo nasilje.

Moj odgovor na to je: "Ne, ne vjerujem u opraštanje ništa više nego što vjerujem u osuđivanje". Jedino ako mi, kao društvo uspijemo zauzeti zajednički stav da nasilje treba tretirati kao problematiku javnog zdravstva i preventivne medicine radije nego kao moralno "zlo"...


Nećemo više da ga stimulišemo kao što sada radimo. Ako tražite pravdu, razočaraćete se. To ne postoji.

Tek kada promjenimo naše sopstvene svjetonazore, pretpostavke i vrijednosti ostvarićemo uspijeh u smanjenju stepena nasilja umjesto da ga stimulišemo kao što to trenutno radimo.


Ako ih učite da budu rasisti puni predrasuda, ako odrastaju u takvom okruženju, zašto ih posle krivite?

Postoji samo ono što je već prisutno šta god da to bilo. I to je to.


Oni su žrtve svoje podkulture i potrebna im je pomoć.

Drugim riječima, ukoliko su ljudi uslovljeni da budu rasistički fanatici - ukoliko su odgojeni u okruženju koje to zagovara zašto kriviti te osobe za to?


Moramo da izmenimo okruženje koje uzrokuje devijantno ponašanje, to je rešenje, a ne da šaljemo ljude u zatvor.

Oni su žrtve kvazi-kulture. Stoga je njima neophodno pomoći.


Zato su opasni sudije" advokati, sloboda izbora i slični koncepti, koji pružaju netačne informacije.

Suština je da moramo iznova dizajnirati okruženje koje uzrokuje neprihvatljivo ponašanje. U tome je problem. A ne da ljude lišavamo slobode.


Ova osoba je zla, ova je serijski ubica.


Serijske ubice se stvaraju, kao što vojnici postaju serijske ubice sa puškama.

"sloboda izbora" - i slični koncepti predstavljaju opasnost, jer vas krivo informišu. Da je neka osoba "loša"... ili da je osoba "serijski ubica".


Oni postaju mašine za ubijanje, ali njih ne smatramo ubicama zato što je to "normalno".

Serijske ubice su proizvod. Baš kao što vojnici postanu serijske ubice sa mitraljezom.


Krivimo ljude, kažemo za nekoga da je nacista ako je mučio Jevreje. Nije, vaspitali su ga da to radi.

Oni se pretvore u mašine za oduzimanje života, ali niko ih ne doživljava kao krvoloke ili ubice. zato što se to prihvata kao "prirodno".


Mogli bismo da kažemo da ljudi imaju slobodu izbora i da su slobodni da odlučuju samo ako niko na njih ne utiče, a to uopšte nije tako.

I onda krivimo ljude. Kažemo: "Pa, ovaj tip je bio nacist - mučio je Židove".


Na odluke svakog od nas utiče kultura u kojoj živimo, naša porodica i dominantne vrednosti.

Jednom kad prihvatite činjenicu da ljudi imaju individualni izbor i da su slobodni da donose te odluke... slobodni da donose odluke znači da nisu pod utjecajem drugih i ja to uopšte ne mogu razumjeti.


Na nas se utiče i ne postoji sloboda izbora. Koja je najbolja država na svetu?

Svi smo u svojim odlukama pod uticajem kulture u kojoj živimo, naših roditelja i dominantnih vrijednosti.


Nisam obišao svet, ne znam dovoljno o drugim kulturama da bih odgovorio.

Dakle, pod utjecajem smo - što znači da ne može biti "slobodnih" odluka.


"Koja je najbolja zemlja na svijetu?" - pravi odgovor:


Bez razmišljanja kažu da je Amerika najbolja zemlja na svetu. Bili ste u Indiji?

"Nisam bio po cijelom svijetu i ne znam dovoljno o raznim kulturama da bih odgovorio na to pitanje."


Nema ankete... "Jesi li bio u Indiji?" - "Ne."


Pitaju ko sam ja da im govorim šta da mislie.

"Jesi li bio u Engleskoj?" - "Ne." "Jesi li bio u Francuskoj?" - "Ne."


Nadam se da razumete da su ti ljudi zastranili.

"Na čemu onda zasnivaš svoje pretpostavke?"


Oni nisu odgovorni za svoj stav, oni su žrtve kulture, na njih utiče kultura u kojoj žive.

Ne znaju odgovor - naljute se na vas. Kažu: "Prokletstvo!


[Staljin je pobio milijarde ljudi zbog takve ideje.]

Hej!] [Pričekaj trenutak!] [Znam ja što je to.


[Komunisto! Fašisto!] [Ako mrziš Ameriku, idi!]

[Staljin je ubio 800 bilijardi ljudi zbog ovakvih ideja...]


Polako, smirite se. [Smrt novom svetskom poretku!]


I dok je raslo bezumlje šokirane i zbunjene publike, govornik je dobio infarkt i umro, a film proglašen komunističkom propagandom je uništen.

Fašist!] [Ako ne volite Ameriku idite odavde!] U redu, smirite se...


[Pokrenuta rezervna kopija, popravljeno]

I naizgled komunističkog propagandnog filma nije više bilo.


Kada ovako nešto kažem članovima nekog kluba pametnjakovića kao što je Rimski klub ili neki sličan, kažu da sam marksist.

[Greška u sistemu] [Sačuvana memorija pokrenuta - Vraćeno]


Kakav marksista, odakle im ta ideja? Uhvatili su se za stereotip i ne puštaju.

Ali znate, govorio sam takve stvari ljudima u situacijama u kojim sam bio okružen ekspertima, znate, s ljudima poput onih u Rimskom klubu i tako dalje... oni kažu:


To je njihov sveti gral i baš im je zgodno.


Kažem da nisam ništa od toga. Zar su to jedine opcije?

Upravo su dobili tu ikonu koje se čvrsto drže - to im je Sveti Gral, a vrlo je jednostavno, znate.


Te političke konstrukcije su delo teoretičara ubeđenih da su resursi planete neiscrpni.

Kada me ljudi pitaju jesam li socijalist ili komunist ili kapitalist kažem da nisam ništa od navedenog. Zašto mislite da su to jedine opcije?


Nijedna od ovih političkih filozofija ne razmatra mogućnost krajnje nestašice.

Sve su te političke konstrukcije stvorili pisci pod pretpostavkom da živimo na planetu s neograničenim resursima.


I komunizam i socijalizam i slobodno tržište i fašizam su deo društvene evolucije.

Niti jedna od tih političkih filozofija ni ne razmišlja kako bismo mogli imati nestašicu ičega.


Ne možete samo preskočiti iz jedne kulture u drugu, postoje međusistemi.

Vjerujem da su komunizam, socijalizam, slobodna trgovina, fašizam, dijelovi društvene evolucije.


Pre svih tih "izama" su životne potrebe o kojima sam malopre pričao, skup uslova neophodnih za svaki naredni dah.

Ne možete napraviti ogroman korak iz jedne kulture u drugu - postoje sistemi koji su između.


Vazduh koji udišete, voda koju pijete, sigurnost, dostupnost obrazovanja, sve ono što delimo i koristimo, a bez čega život nije moguć. Moramo da se spustimo na zemlju. Najvažnije u životu nije neki "izam", već analiza životnih vrednosti.

Prije nego što se pojavi bilo kakav "izam", imamo životnu osnovu, a ta životna osnova je, kao što sam upravo opisao, najjednostavnije, poput svih uslova potrebnih za vaš sljedeći udah, a to uključuje vazduh koji udišete, voda koju dobijete, sigurnost koju imate, obrazovanje koje vam je dostupno - sve te stvari koje dijelimo i koristimo i bez kojih nikakav život, u bilo kojoj kulturi, ne može biti.


Prosta istorijska činjenica je da dominantna intelektualna kultura bilo kog društva odražava interese dominantne grupe ljudi.

To je "analiza životne vrijedosti". [Preko granica]


U robovlasničkom društvu stavovi o ljudima i njihovim pravima odražavaju potrebe robovlasnika.

Jednostavno, to je pitanje istorijskih činjenica da dominantna intelektualna kultura bilo kojeg društva odražava interese dominantne grupe u društvu.


U društvu zasnovanom na mogućnosti jednog broja ljudi da kontrolišu i profitiraju na račun miliona drugih, dominantna intelektualna kultura odražava potrebe te grupe ljudi.

U robovlasničkom društvu, vjerovanja vezana za ljudska bića i ljudska prava i slično, će odavati potrebe robovlasnika.


Ako malo razmislite, videćete da ideje koje prožimaju psihologiju, sociologiju, istoriju, ekonomiju i političke nauke, suštinski odražavaju interese elite.

U društvu koje se, opet, temelji na mogućnosti nekih ljudi da kontrolišu i profitiraju od života i rada miliona drugih ljudi, dominantna intelektualna kultura će odražavati potrebe ove dominantne grupe ljudi.


Akademici koji ih previše preispituju guraju se u stranu ili se proglašavaju radikalnima..

Dakle, ako pogledamo iza zavjese, ideje koje prožimaju psihologiju i sociologiju i istoriju i političku ekonomiju i političku nauku, fundamentalno odražavaju određene interese elitnih grupa.


Dominantne vrednosti u kulturi podržavaju i forsiraju ono što ta kultura nagrađuje.

Čak i naučnici koji ovo dovode u pitanje prečesto su gurnuti u stranu ili se na njih gleda kao na neku vrstu "radikala".


Pošto se danas uspeh i status mere materijalnim bogatstvom a ne stvarnim doprinosima, jasno je zašto su stvari onakve kakve jesu.

Dominantne vrijednosti kulture teže da podrže i ovjekovječe sve ono što ta kultura nagrađuje. A u društvu u kojem se uspjeh i status mjere materijalnim bogatstvom


Živimo u sistemu poremećenih vrednosti, odvojeni od prirode, gde je zdravlje pojedinca i društva neuporedivo manje važno od nagomilavanja bogatstva i profita.

ne društvenim doprinosom - se vidi zašto je stanje u svijetu danas takvo kakvo je. Mi imamo posla sa poremećajem sistema vrijednosti


Ovaj poremećaj kao virus prožima svaki segment života: vladu, medije, zabavu, čak i akademiju.

koji je van kontakta s prirodom - gdje je prioritet ličnog i društvenog zdravlja postao sekundaran sve do štetnih predstava vještačkog bogatstva i bezgraničnog rasta.


Ugrađeni zaštitni mehanizmi čuvaju sistem od svega što može da ga ugrozi.

I kao virus, taj poremećaj sada prožima svaki aspekt vlade, informativnih medija, zabave, pa čak i obrazovanja.


Sledbenici monetarno-tržišne religije, samoproklamovani čuvari statusa-kvo traže načine da spreče svako mišljenje koje osporava njihova uverenja.

U njegovu strukturu su ugrađeni mehanizmi zaštite od svega što bi se moglo umiješati. Sljedbenici Monetarno-tržišne religije,