Суперљубавници (スーパーラヴァーズ, Super Lovers) је љубавна манга коју је Мијуки Абе објављивала у часопису Емералд. Аниме адаптација је дебитовала априла 2015., а друга сезона је премијерно приказана јануара 2017. године.
1 Радња
Хару Каидо одлази у посету Канади и проводи летњи распуст у шумској брвнари своје строге, тврдоглаве мајке, Харуко, која намерно вара сина да је на ивици смрти, само да би му уручила терет одговорности око чувања њене скоро усвојене „куце”. Та „куца” је, у ствари, мали, недруштвени дечак, Рен, који никоме не верује и радије би да се дружи са Харукиним псима. Харуко наређује Харуу да цивилизује Рена до краја лета. Док се младић мучи радећи све што може како би помогао Рену, њихова веза се побољшава, толико да Хару, након што заврши средњу школу, планира да одведе Рена у Јапан, где би живели са њиховом полубраћом, близанцима.
Нажалост, долази до несреће која проузрокује смрт Харуовог оца и маћехе, остављајући га јединим преживелим. Због несреће губи сећања на то лето.
Пет година касније, Рен долази у Токио, сматрајући Харуа својим новим братом. Хоће ли се Хару прилагодити новој улози и одржати обећање дато Рену, или ће се одрећи Рена као свог брата?
2 Ликови
2.1 Породица Каидо
Хару Каидо (海棠 晴)
Глас: Томоаки Маено (ТВ аниме)
Најстарији брат и глава породице Каидо. Он је Ренов брат по усвајању и полубрат Акија и Шиме. Пре пет година, када је отишао у посету Канади, упознао је Рена. Иако је Рен према њему био поприлично непријатељски настројен, успео је да га натера да му отвори срце. Изгубио је успомене на то лето због несреће која се десила када се вратио у Јапан. Када упознаје Рена, бива одбојан према целој ствари о „братству”, али га убрзо поново прима срцу. Размазио је Рена толико да то почиње да нервира дечака, као и Харуову млађу браћу, посебно Акија. Четвртином је Канађанин. Има добронамерну и детињасту личност, и брижан је према својој браћи, посебно према Рену.
Рен Каидо (海棠 零)
Глас: Џунко Минагава (ТВ аниме)
Четврти и најмлађи брат породице Каидо. Пре пет година, био је дивље антисоцијално дете које се понашало као пас, због чега га је Харуко тешко одгајала. Када је по први пут упознао Харуа, његов се живот променио и Рен је почео да прихвата друштвени стил живота. Похађа средњу школу у Токију и упознаје нове пријатеље. У серијалу, Рен има смирену, одмерену личност и понаша се зрелије од својих вршњака. Према Харуко, могуће је да му је име дато на рођењу Ален, а да га је његова биолошка мајка, наркоман, продала за дрогу. Ово, међутим, није потпуно потврђено.
Аки Каидо (海棠 亜樹)
Глас: Јошицугу Мацуока (ТВ аниме)
Други најстарији брат породице Каидо. Има дрско, тврдоглаво понашање, за разлику од његовог млађег брата близанца. Делује као да има благи братски комплекс када је реч о Харуу и Шими. Првобитно није склон Рену, али се временом разнежује према њему, посебно када почињу да живе заједно.
Шима Каидо (海棠 蒔麻)
Глас: Такума Терашима (ТВ аниме)
Трећи најстарији брат породице Каидо. Има смирену личност и виши је од свог старијег близанца. Има више разумевања по питању ствари које се дотичу Рена.
Такаши Каидо (海棠 崇)
Глас: Теруаки Огава (ТВ аниме)
Харуов биолошки отац. Умире у саобраћајној несрећи при почетку серијала.
Рури Каидо (海棠 留理)
Глас: Јуко Сасаки (ТВ аниме)
Харуова маћеха. Умире у саобраћајној несрећи при почетку серијала.


Андора је на Песми Евровизије дебитовала 2004. године и од имала свог представника сваке године до 2009. Иако је било вишегодишње интересовање за ово музичко такмичење, Андора није могла раније да учествује. Проблем је био у директном преносу Избора за Песму Евровизије, коју Радио-телевизија Андоре није преносила. Међутим, становници кнежевине имали су могућност директног праћења манифестације преко шпанских и француских емитера. После одлуке РТВА да преноси манифестацију под условима које налаже Песма Евровизије, Андора је стекла право учествовања. Већина представника певала је песме на каталонском језику.
Упркос великом интересовању становника Андоре, њен представник никада није успео да се пласира у финале. Најбољи пласман била је дванеаста позиција у полуфиналној вечери Песме Евровизије 2007, док је најлошији пласман забележен 2006, и то као последња 23 учесница у полуфиналу.
Прве две године Андора је свог представника бирала у телевизијском риалиши шоуу под покровитељством РТВА. Међутим од 2006, представнике је бирала интерна комисија специјално намењена избору предстаника за Песму Евровизије
РТВА потврдила је своје учешће на 54ом избору за Песму Евровизије коћи ће се одржати маја 2009. у Москви. Најављено је да ће се представник за 2009. бирати путем посебног програма какав је био првобитних година.
Закључно са 2020. годином, Андора је једина земља која је учествовала на такмичењу али се никада није пласирала у финале.
1 Представници
! Година
! Извођач(и)
! Песма
! Финале
! Поени
! Полуфинале
! Поени
2004
Марта Роуре
Jugarem a estimar-nos
18
12
2005
Маријан ван де Вал
La mirada interior
23
27
2006
Џени
Sense tu
23
8
2007
Anonymous
Salvem el món
12
80
2008
Жисела
Casanova
16
22
2009
Сузан Георги
La Teva Decisió (Get A Life)
15
8
2 Гласање
Андора је највише поена дала:
! Ранг
! Држава
! Поени
1
60
2
33
3
26
4
21
=
21
5
20
НАПОМЕНА: Укупан број поена у горенаведеној табели односи се само на поене из финала, док полуфинaлnи поени нису приказани.
Андора је највише поена добила (у полуфиналу):
! Ранг
! Држава
! Поени
1
54
2
8
=
7
=
7
=
7


Јасна Поповић је српска пијанисткиња.
1 Биографија
Рођена је 1979. године у Београду, где је са шест година похађала први час клавира. По завршетку ниже и средње музичке школе 1997, преселила се у Минхен где је студирала Hochschule für Musik und Theater под руководством професорке Гити Пирнер. Након наступа у Њујорку је одлучила да се тамо пресели. Објавила је соло албум са класичном српском музиком. Освојила је више награда међу којима су друго место на Државном пијанистичком такмичењу у Београду и четврто место на Међународном такмичењу у Риму. Учествовала је на разним фестивалима широм Европе, попут фестивала у Италији, Немачкој и Аустрији. Године 2005. је била почаствован гост на Међународном фестивалу клавијатура у Њујорку када се и преселила тамо. Следеће године је добила Пасантинову награду за посебна достигнућа Универзитета у Њујорку. Сарађивала је са композитором Родионом Шчедрином и контрабасом Романом Патколом. Суоснивач је организације за уметнике заинтересоване за међународну размену културе. Снимила је снимке етно-класичне српске музике у част краљице Елизабете II.


522 (авион) је југословенски војни школски једномоторни нискокрилни клипни авион двосед са дуплим командама за напредну, прелазну, тренажну и борбену обуку, модерних аеродинамичких линија, металне конструкције, са увлачећим стајним трапом, фиксним репним точком и затвореном кабином, који се први производио у фабрици авиона Соко у Мостару од 1957. до 1961. године, по пројекту инжењера Ивана Шоштарића, Станка Марјановића, Стеве Ћурића и Мирка Дабиновића, односно исти пројектни биро који је радио и Утву 213. Авион 213 је репројектован у 512. Први два прототипа 522 су израђена у фабрици Икарус у Земуну априла 1955. године, а након испитивања серијска производња је остварена у новосаграђеној фабрици у Мостару где су прослеђене машине и алат. Ово је био први серијски авион фабрике Соко. Први пробни лет је изведен 19. јуна 1955. године, а увођење у служби прве „нулте серије” је започело 1958. године чиме је уједно и отпочела постепена замена Утве 212 и 213. којима су због дрвене конструкције брзо дотрајали ресурси и који су до тада били основни клипни авиони за прелазну школску обуку и тренаж у саставу ЈРВ. Укупно је произведено 112 примерка. Највећи број авиона 522 био је смештен у Ваздухопловној војној академији у Задру, а у саставу РВ и ПВО ЈНА се задражао све до 1977. године. Погонску групу чинио је клипни звездасти мотор, с ваздушним хлађењем, Прат енд Витни Р1340 (енг: Pratt Whitney R-1340 AN-1), који је набављен из војне помоћи САД. Соко 522 је био наоружан са два митраљеза Колт бровнинг M-3 12,7 mm (.50") и носачима бомби и ракета.
1 Карактеристике
1.1 Опште
Пројекат је урадио исти пројектни биро, који је пројектовао и 213, у саставу:
дипл. инж. Иван Шоштарић,
дипл. инж. Стево Ћурић,
дипл. инж. Станко Марјановић и
дипл. инж. Мирко Дабиновић
После пресељења, из Земуна у Мостар, фабрике авиона „Икарус“ и после њене трансформаце у фабрику авиона „Соко“, први јој је производни програм био авион 522. Пре тога производног програма, фабрика авиона се, на новој локацији, с новим именом, с проширеним кадровским и производним капацитетима, уходавала на пословима ремонта борбених авиона с млазним мотором, првих код нас, F-84G Тандерџет.
Авион 522 је авион са једним клипним мотором с елисом, двосед, металне конструкције, нискокрилац, с увлачећим главним стајним трапом и неувлачећим репним точком. Крило је потпуно исте геометрије као и код 213. Кабински поклопци су грађени из једне, лучно обликоване, целине од плексигаса. Предњи део трупа је репројектован, у дносу на 213, пошто је подешен за уградњу звездастог мотора с ваздушним хлађењем. Употребљен је мотор, из војне помоћи САД, Pratt Whitney R-1340 AN-1, снаге 600 КС (442 kW), с девет цилиндара.
Овај мотор је коришћен на познатом америчком авиону Harward-u. Конструкторима 522 је овај авион био узор при интеграцији мотора. Авион 522 му је много личио и по летним карактеристикама, с тим што је био повољнији од њега у полетању и слетању. Harward је због великог жироскопског момента елисе и ротирајућих делова мотора, бежао при полетању и слетању у једну страну. На 522 је то разрешено фиксирањем репног точка, у средњем положају (у равни симетрије), при полетању и слетању.
Авион 522 је намењен за прелазно школовање и обуку пилота. После почетног школовања пилота на Аеро-3, настављано је на 522 а затим на борбеним авионима С-49Ц и F-47D. Поред школовања активних војних пилота, на авиону 522 су школоване многе генерације резервних официра, пилота. Уведен је у оперативну употребу 1954. године и дуго је остао у ЈРВ. Касније је предат на употребу Ваздухопловном савезу Југославије, где је био у употреби у разним наменама. Посебно је запажено његово коришћење у снимању ратних филмова. Веродостојно је, с одговарајућим ознакама, представљао немачког ловца из Другог светског рата Фоке Вулф Fw-190. Толико је био убедљив, сниман на дистанци, да су чешки ваздухопловни историчари тражили званичну информацију о пореклу и начину његове набавке. Још увек лети неколико примерака авиона 522 у приватним аеро-клубовима у Србији и у old star мисијама у САД (слика, 522 над пејзажом САД, накнадно ће бити постављена)
Прототипски развој, дефиниција серијског стандарда и индустријализација производње авиона 522 су прошли кроз фазе „дечјих болести“. При пројектовању облоге мотора, конструктори су некритички одступили од решења на Harward-u у детаљима инјекторског одвода ваздуха за хлађење мотора. Последице су биле повећана бука, вибрације и слабије хлађење мотора. Предузета су опсежна развојна испитивања у лету у Ваздухопловноопитном центру и уз ангажовање стручних служби Ваздухопловнотехничког института, проблем је разрешен и са спроведеним модификацијама је дефинисан серијски стандард авиона.
1.2 Перформансе
Максимална брзина: у хоризонталном лету на нивоу мора 330 km/h, у обрушавању 440 кm/h
Долет: 665 km
Оперативни плафон: 5.070 m
Брзина уздизања: највећа 6.1 m/s, пењање до 5.070 m, за 31,3 минута
Дужина полетне стазе, најмања: 384 m
Дужина слетне стазе, најмања: 589 m
Останак у ваздуху: највише 2 часа и 46 минута
1.3 Наоружање
2 митраљеза Colt-Browning, калибра 12,7 mm, у крилима, са 2x150 метака
2 бомбе од 50 kg или 4 бомбе од по 25 kg
2 ракете HVAR од 127 mm (5 инча) или 2 SKVAR од 57 mm (2.25 инча)
1.4 Опрема
Радио-станица АН-АРЦ-3, ВКТ
Радио-компас АН-АРН-6 за навигацију
1.5 Експлоатација
Ремонтни заводи ЈРВ су били обучени за прегледе и оправке авиона 522 и његовог мотора, у свим нивоима. Већих проблема није било са отказима и неисправностима. С елисама то није био случај. Многе од њих су биле употребљаване у рату и после поправке враћане у резевне стокове. Проблем је што су у рату амерички авиони са њима принудно слетали с увученим стајним трапом, то обавезно доводи до савијања кракова елисе. У ратним условима је њихова оправка рађена с исправљањем на хладно. То је доводило до замора материјала и смањења отпорности на оптерећења. Таквим елисама су се ломили кракови у лету. Било је више случајева таквих удеса и катастрофа у школском центру у Задру. Стручне службе, за ваздухопловне материјале, Ваздухопловнотехничког института су разрешиле тај проблем. С разрађеним методама мерења су идентификована та места на елисама, а затим је извршена њихова оправка, методом топлотног отпуштања материјала.


Серска и нигритска митрополија (Μητρόπολις Σερρών και Νιγρίτης) је православна епархија Цариградске патријаршије, са седиштем у граду Серу у источном делу Егејске Македоније (данашња североисточна Грчка). Серска епархија се у изворима помиње већ од 5. века. Првобитно се налазила под врховном јурисдикцијом Солунске архиепископије, а касније је припала Цариградској патријаршији, под чијом је јурисдикцијом остала све до средине 14. века, када су град Сер одвојили Срби. У том граду је 25. децембра 1345. године извршено проглашење српског краља Стефана Душана (1331-1355) за цара. Након проглашења Српске патријаршије (1346), Серска епархија је укључена у њен састав, што је довело до сукоба са Цариградом и избијања српско-грчког црквеног спора (1346—1375). Након Душанове смрти, серском облашћу је завладао деспот Угљеша (1365-1371), чијом је заслугом отпочео процес измирења са Цариградом, након чега је и Серска епархија враћена у састав Цариградске патријршије.
Из састава Серске епархије је 1924. године издвојена Нигритска епархија, која је 1935. године поново обједињена са својом матичном епархијом, која од тада носи назив: Серска и нигритска епархија (Μητρόπολη Σερρών και Νιγρίτης). Почевши од 2003. године, на њеном челу налази се серски митрополит Теологос Апостолидис (Θεολόγος Αποστολίδης).


Комарница је река на северу Црне Горе која је позната по свом кањону Невидио. Она је део водотока Пиве, извире под Дурмитором и тече кањоном дугим 40 km и дубоким 600 м. Тај кањон је уједно и последњи освојени кањон у Европи и представља велику туристичку атракцију и изазов за љубитеље кањониринга (canyoneering). Освојен је 1965. од стране ПД Јаворак из Никшића.


Бел 407 (Bell 407) је амерички цивилни хеликоптер, настао на основу претходног модела Бел 206L-4 LongRanger. Овај модел користи четворокраки, „крути“ ротор умјесто уобичајеног двокраког ротора модела 206. Бел 407 се обично користи за прекоморски транспорт, амбулантне летове, полицијске патроле и за потребе снимања репортажа и филмова.
1 Развој
Године 1993, компанија Бел је започела развој нове лаке летјелице, као замјену за серију производа модела 206. Развој је резултовао настанком модела 407, као еволуционарни корак напријед у односу на модел Бел 206L-4 LongRanger.
Модел Бел 206L-3 LongRanger је преиначен у облик модела 407 ради демонстрације концепта новог модела, и његов први лет у овом облику је био 27. априла 1994, а прави 407 је први пут јавно најављен на изложби хеликоптера у Лас Вегасу, јануара 1995. Прва пробна верзија је узлетјела у јуну 1995, а прва производна верзија је полетјела у новембру 1995. У фебруару 1996. су започете прве испоруке купцима.
Модел Бел 407 одликује главни ротор са четири крака, развијен за OH-58 (Модел 406). Кракови и носећи дио имају композитну структуру, немају рок трајања и пружају бољи рад и већи комфор при вожњи.
Кабина модела 407 је шира за 18 cm, и прозори кабине су за 35% већи. Моћнија турбо-осовина 250-C47 произвођача Ролс Ројс (Алисон) дозвољава већу носивост и боље функционише при високим температурама и на већим висинама.
Године 1995., компанија Бел је разматрала модел 407 са прекривеним репним ротором, али није наставила са том намјером.
Извјесно вријеме, компанија Бел је разматрала и развој модела 407T, као близанца за модел 407 (Twin), али умјесто тога су одлучили да развију потпуно нов модел Бел 427 на бази турбинског мотора PW206D.
1.1 АРХ-70/Бел 417
Наоружани извиднички хеликоптер АРХ-70 се развија у оквиру Армије Сједињених Америчких Држава, на бази модела Бел 407.
Модел Бел 417 је био повећана варијанта Бела 407, који је у принципу био цивилна верзија модела АРХ-70. Модел 417 је први лет начинио 8. јуна, 2006.
Модел 417 би требало да буде оснажен турбо-осовинским мотором HTS900 произвођача Ханивел Аероспејс, који нуди 970 осовинских коњских снага и долази са FADEC контролама. У кабину ће моћи стати два члана посаде и пет путника
Цивилни модел 417 је отказан на изложби хеликоптера у Орланду, али ће се наставити са производњом модела АРХ-70
2 Варијанте
Бел 407 Цивилни хеликоптер, настао на основу модела Бел 206L-4.
Бел АРХ-70 Надограђена верзија модела 407 у облику наоружаног извиђачког хеликоптера.
Бел 417 планирана верзија модела АРХ-70, али отказана.
3 Спецификација (Бел 407)
Подаци са сајта .
Посада: 1 пилот
Капацитет: типичан распоред сједишта за седам особа (путника и пилота), са пет путника у главној кабини. Максимална носивост на куки 1.200 kg*Дужина: 12,7 m
Пречник ротора: 10,67 m
Висина: 3,56 m
Површина: 89 m²
Маса (празан): 1.210 kg
Капацитет (основни): 1.065 kg (у унутрашњости)
Максималан капацитат: 2.722 kg
Мотор пропелера: Ролс Ројс (Алисон) 250-C47
Тип пропелера: турбо-осовински
Број пропелера: 1
Снага: 700 осовинских коњских снага (520 kW)
Пропелер: четворокраки
Максимална брзина: 260 km/h (140 чворова)
Крстарећа брзина: 246 km/h (133 чвора)
Опсег: 612 km
Врхунац лета: 5.698 m


12. п. н. е. била је или обична година која почиње у суботу, недјељу или понедјељак или преступна година која почиње у недјељу јулијанског календараи уобичајена године са почетком у петак по пролептичком јулијанском календару. У то вријеме је била позната као година конзулства Месале и Квиринија (или, ређе, година 742. Ab urbe conditaa). Деноминација 12. п. н. е. за ову годину се користи од раног средњег вијека, када је календарска ера Anno Domini постала преовлађујући метод у Европи за именовање година.
1 Догађаји
Развод Тиберија и Випсаније Агрипине.
Брак Тиберија и Јулије Старије.
Август је једногласно изабран за великог понтифика.
Тиберије замењује Марка Випсанија Агрипу у активној војсци у Панонији.
У Лугдунуму је подигнут олтар, где су галске заједнице обожавале „Рим и Август“.
Оснивање тврђаве Нојс (Немачка).
Појава Халејеве комете.
Оснивање пограничног града Аргенторат.
2 Дани сећања


Лаура Чинчиља Миранда (Laura Chinchilla Miranda; Сан Хосе, 28. март 1959) костариканска је политичарка и прва жена председник Костарике. Пре доласка на функцију председника била је једна од два потпредседника, као и министар правосуђа у влади Оскара Аријаса. Изабрана је за председничког кандидата владајуће Партије националног ослобођења за изборе 2010. године. Она је шеста жена изабрана на председничку функцију у некој земљи Латинске Америке.
1 Биографија
Рођена је 1959. године у предграђу Сан Хосеа. Дипломирала је на Универзитету Костарике, а магистрирала на Џорџтауну. Радила је у више невладиних организација у Африци и Латинској Америци као стручњак за безбедност и реформу правосуђа. Први пут је изабрана у владу Хосе Марије Фигуерес Олсена као министар за безбедност. Била је једна од два потпредседника у другој администрацији Оскара Аријаса од 2006. до 2010. године. Велики је поборник забране абортуса и истополних бракова.


Комодор ПЕТ (Commodore PET) је био први лични рачунар компаније Комодор Бизнис Машинс (Commodore Business Machines). Појавио се 1977. године.
Комодор ПЕТ је био базиран на микропроцесору 6502 који је радио на 1 MHz. Имао је 4 до 8 килобајта RAM меморије и приказивао је црно-бијели текст на монитору од 9 инча. Програми су уношени у рачунар преко аудио касета или тастатуре. ПЕТ се продавао по цијени од 795 долара и био је велики продајни успјех фирме Комодор.
1 Детаљни подаци
Детаљнији подаци о рачунару PET 2001 су дати у табели испод.


Изомер (нуклеарни) је атомско језгро са истим бројем и протона и неутрона као основно стабилно језгро, али са различитим побуђеним стањима нуклеона, па према томе и различитим особинама. Другом речима, ради се о побуђеним (метастабилиним) краткоживећим стањима (с временом полуживота 10-9 s или дужим) једног те истог атомског језгра. Једини познати стабилни изомер који се јавља у природи је Та-180m чије је време полуживота процењено на 1015 година. Сви остали живе краће од секунде осим хафнијума-178m који има време полуживота 31 годину.


Трој унца (troy ounce; симбол: t oz или oz tr; често и фина унца) је специфична јединица мере за масу која се данас примарно користи у међународном трговини племенитим металима (злато, сребро, платина и паладијум) и драгим камењем. Једна трој унца износи тачно 31,1034768 грама.
Иако дели име са обичном унци (avoirdupois ounce), која се користи у кулинарству и износи приближно 28,35 g, трој унца је тежа за око 9,7%.
1 Историја и порекло
Назив јединице потиче из француског града Троа (Troyes), који је у средњем веку био један од најважнијих трговачких центара Европе. Трговци из целог света користили су овај систем мера како би стандардизовали размену драгоцености. Иако је већина држава прешла на метрички систем (SI), трој унца је остала глобални стандард на светским берзама злата у Лондону, Њујорку и Цириху.
2 Математичка дефиниција и конверзија
У савременом инвестиционом златаству, прецизност је од пресудног значаја. Односи трој унце према другим јединицама су дефинисани следећим вредностима:
Важно је напоменути да трој систем мера користи поделу од 12 унци за једну фунту, за разлику од стандардног (avoirdupois) система који користи 16 унци за једну фунту.
3 Значај на тржишту племенитих метала
Све берзанске цене злата које се објављују на глобалним финансијским порталима (попут Блумберга или Ројтерса) односе се на цену по једној трој унци чисте супстанце.
Стандардна златна полуга којом тргују централне банке, позната под називом „Good Delivery” према стандардима удружења LBMA (London Bullion Market Association), има номиналну тежину од 400 t oz (приближно 12,4 kg). Приликом куповине мањих инвестиционих јединица, као што су златници (нпр. Бечка филхармонија или Канадски јаворов лист), тежина је готово увек дефинисана као фракција трој унце:
1 t oz (пуна унца)
1/2 t oz
1/4 t oz
1/10 t oz


Абделмумен Ђабу (Abdelmoumene Djabou; 31. јануар 1987) је алжирски фудбалер који тренутно игра за фудбалски клуб Африкан и за Фудбаслку репрезентацију Алжира.
1 Репрезентација
Дана 18. септембра 2010, био је позван да игра своју прву утакмицу за репрезентацију против Централноафричке републике. Играо је за своју земљу на Светском првенству у фудбалу 2014. и дао је 2 гола.
2 Сениорска каријера
Од 2005. до 2012. играо је за ЕС Сетиф. За овај клуб је одиграо 101 утакмицу и дао је 22 гола. Од 2006. до 2007. био је на позајмици у клубу Ел Еулма, а од 2009. до 2010. био је на позајмици у клубу Ел Харах. Од 2012. игра за ФК Африкан.


Орден за заслуге (Pour le Mérite), познатији по неформалном називу Плави Макс, био је највише пруско одликовање које се додељивало до краја Првог светског рата.
Орден је први установио краљ Фридрих Велики још 1740. године а натпис на ордену је био на француском зато што је званични језик на немачком двору био француски. Све до 1810. године одликовање је било и војно и цивилно. У јануару исте године, пруски краљ Фридрих Вилхелм III је донео одлуку по којој се овај орден могао додељивати само војним лицима.
Године 1842. краљ Фридрих Вилхелм IV је установио мирнодопску класу ордена за заслуге Pour le Mérite für Wissenschaften und Künste (Орден за заслуге у области науке и уметности) који се додељивао за посебне заслуге у области хуманизма, природних наука и примењене уметности. Један од најпознатијих уметника који су одликовани мирнодопском класом овог ордена била је Кете Колвиц (касније су јој орден одузели нацисти).
Орден се састојао до плавог глазираног Малтешког крста са орловима између крака и са краљевсом шифром и натписом Pour le Mérite на самом крсту.
Године 1866. установљена је посебна војна класа овог ордена под именом „Велики крст“. Ова класа се додељивала појединцима који су својим акцијама допринели повлачењу или пропасти непријатељске армије. Због овакве дефиниције заслуга за које се додељивао, најбољи немачки пилот Манфред фон Рихтхофен никада није добио Велики крст иако је за то постојала добра воља међу немачком војном врхушком. Уместо овог ордена, Црвени Барон одликован је једним мање познатим и ретко додељиваним одликовањем, Орденом црвеног орла.
Орден је стекао светску славу током Првог светског рата. Иако се могао доделити било ком војном лицу, његови најпознатији добитници били су немачки војни пилоти, чији успеси су масовно кориштени у пропагандне сврхе. Да би пилот-ловац био одликован овим орденом, требало је да обори најмање 8 непријатељских авиона. Први немачки пилот који је одликован овим орденом био је чувени ловачки ас Макс Имелман по коме је орден и добио име Плави Макс – плави због своје боје и Макс по Максу Имелману.
Број оборених авиона који је био потребан да би се добило ово одликовање константно је растао током рата. Почетком 1917. године било је потребно оборити 16 непријатељских авиона док се пред крај рата ова бројка попела на 30 оборених непријатељских авиона. Ипак, овај орден додељиван је и другим припадницима немачке авијације као што су командири цепелина, бомбардерске и извиђачке посаде и барем један балонски осматрач.
Добитници Плавог Макса били су обавезни да га носе кад год су у униформи.
Познати добитници овог ордена били су Фелдмашрал Леонард Граф фон Блументал, Манфред фон Рихтхофен, познатији као Црвени барон, Херман Геринг, који ће касније постати један од најзначајнијих вођа Трећег рајха, Ервин Ромел, позната „Пустињска лисица” из Другог светског рата, Крес фон Кресенштајн, Феликс фон Лукнер који је потопио велики број непријатељаких бродова без и једног погинулог на обе стране и Паул фон Летов-Форбек, који је предводио немачке герилске снаге током кампање у немачкој источној Африци. Последњи живи носилац овог ордена био је писац Ернст Јингер који је преминуо 1998. године, а који је са 23 године уједно био и најмлађи добитник овог ордена.
Иако су многи од његових добитника били нижи официри, нарочито пилоти, више од трећине носилаца овог ордена били су генерали и адмирали. Нижи официри (армијски капетани и поручники и њихове колеге из морнарице) чине укупно 25 одсто од укупног броја добитника овог ордена. Виши официри највише су добијали овај орден најчешће због изузетног вођства у борби, а не због личне храбрости исказане у борби.
Орден је укинут након абдикације Кајзера Вилхелма II, 9. новембра 1918. год.
1952. године председник Западне Немачке, Теодор Хојс, поново је успоставио мирнодопску категорију овог ордена који се додељује под покровитељством председника (иако се не ради о класичном државном одликовању). Овај орден додељује се за успехе у области уметности и науке. Тренутни лауреати су режисер Вим Вендерс, физичар и добитник Нобелове награде Рудолф Месбауер и писац Умберто Еко.


Ашер Цви Хирш Гинсберг (18. август 1856 — 2. јануар 1927), првенствено познат под својим хебрејским именом и презименом Ахад Ха'ам (хебрејски: אחד העם, буквално „један од људи“, књига Постања 26:10), био је хебрејски есејиста и један од најистакнутијих преддржавних ционистичких мислилаца. Познат је као оснивач културног ционизма. Са својом секуларном визијом јеврејског „духовног центра“ у Израелу, супротставио се Теодору Херцлу. За разлику од Херцла, оснивача политичког ционизма, Ха'ам је тежио „јеврејској држави, а не само држави Јевреја."
1 Биографија
Ашер Зви Хирш Гинсберг (Ахад Ха'ам) рођен је у Сквири, у Кијевском губернаторству Руске Империје (данашња Украјина) од побожних добростојећих родитеља хасида. Са осам година почео је да се учи руском читању. Његов отац Изаја послао га је у хедер до 12. године. Када је Изаја постао управник великог имања у селу у кијевском округу, преселио је породицу тамо и узео приватне наставнике за свог сина, који је бриљирао на студијама. Гинсберг је био критичан према догматској природи православног јудаизма, али је остао веран свом културном наслеђу, посебно етичким идеалима јудаизма. Оженио се са Ривке са 17 година. Имали су двоје деце, Шлому и Рејчел. 1886. године настанио се у Одеси са родитељима, супругом и децом и ушао у породични посао. 1908. године, након путовања у Палестину, Гинсберг се преселио у Лондон ради управљања канцеларијом компаније Wissotzky Tea. Населио се у Тел Авиву почетком 1922. године, где је служио као члан Извршног комитета градског већа до 1926. Измучен лошим здрављем, Гинсберг је тамо умро 1927.
2 Ционистички активизам
У раним тридесетим годинама, Гинсберг се вратио у Одесу где је на њега утицао Леон Пинскер, вођа покрета Хибат Циона (Љубитељи Циона) чији је циљ био насељавање Јевреја у Палестини. За разлику од Пинскера, Гинсберг није веровао у политички ционизам, против којег се борио, „жестином и строгошћу која је загорчала читав тај период“. Уместо тога, поздравио је духовну вредност јеврејске ренесансе у борби против исцрпљујуће фрагментације (хитпардут) у дијаспори, веровао је да окупљање Јевреја у Палестини није одговор. Кибуц галујот био је месијански идеал, а не изводљив савремени пројекат. Прави одговор лежао је у постизању духовног центра, или „централног пребивалишта“, унутар Палестине, центра Eretz Israel, који би представљао узоран модел за расејани свет Јевреја у емиграцији; духовни фокус за ободни свет јеврејске дијаспоре. Одвојио се од ционистичког покрета након Првог ционистичког конгреса, јер је сматрао да је програм Теодора Херцла непрактичан. Од 1889. до 1906. Гинзберг је цветао као истакнути интелектуалац у ционистичкој политици.
3 Путовања у Палестину
Ахад Ха'ам је често путовао у Палестину и објављивао извештаје о напретку тамошњег јеврејског насељавања. Генерално су били суморни. Извештавали су о глади, арапском незадовољству и немирима, незапослености и људима који напуштају Палестину. У есеју убрзо након свог путовања 1891. године у подручје, упозорио је на „велику грешку“, уочљиву међу јеврејским насељеницима, поступања с Фелахином с презиром, у погледу „свих Арапа дивљака пустиње, људима сличним магарцу."
Ахад Ха'ам је први пут путовао у Палестину 1891. године. Путовање је било подстакнуто забринутошћу да су припадници Јафе из Б'нај Мошеа лоше управљали куповином земље за будуће имигранте и доприносили растућим ценама земљишта. Његова репутација главног унутрашњег критичара ционизма вуче корене из есеја A Truth from Eretz Yisrael објављеног у брошури недуго након посете 1891. године.
1891. године Ахад Ха'ам је написао о својим перцепцијама Палестине:"Ми који живимо у иностранству навикли смо да верујемо да је готово сав Ерец Јизраел сада ненасељена пустиња и ко жели може тамо да купи земљу по својој вољи. Али то није истина. Веома је тешко наћи у обрађеној земљи поља која се не користе за садњу. Само она песковита поља или камене планине која би захтевала улагање тешког рада и велике трошкове да би била добра за садњу остају необрађена, а то је зато што Арапи не воле превише радити у садашњости за далеку будућност. Стога је врло тешко наћи добру земљу за стоку. И не само сељаци, већ и богати земљопоседници, не продају тако добру земљу... Ми који живимо у иностранству навикли смо да верујемо да су Арапи сви дивљи пустињски људи који попут магараца нити виде нити разумеју шта се око њих догађа. Али ово је тешка грешка. Арапин је, као и сви Семити, оштрог ума и оштроуман. Сва сиријска насеља и Ерец Јизраел пуни су арапских трговаца који знају како да експлоатишу масе и воде евиденцију свих са којима имају посла - исто као у Европи. Арапи, посебно урбана елита, виде и разумеју шта радимо и шта желимо да радимо на копну, али они ћуте и праве се да ништа не примећују. За сада они не сматрају наше поступке као да представљају будућу опасност за њих... Али, ако дође време да се живот наших људи у Ерец Јизраелу развије до тачке у којој заузимамо њихово место, било мало или значајно, староседеоци неће тако лако одступити.У својој књизи Wrestling with Zion упозорава Јевреје:„да не изазивамо бес домаћих људи чинећи им лоше... треба да будемо опрезни у односима са страним народом међу којима смо се вратили да живимо, да се према тим људима односимо с љубављу и поштовањем и, непотребно је рећи, са правдом и добрим судом. А шта наша браћа раде? Управо супротно! Били су робови у својој дијаспори и одједном су се нашли с неограниченом слободом, дивљом слободом коју само држава попут Турске [Османског царства] може понудити. Ова изненадна промена им је усадила деспотске тенденције, као што се увек догађа бившим робовима ['eved ki yimlokh - када роб постане краљ - Пословице 30:22]. Они се непријатељски и окрутно обрачунавају са Арапима, неправедно им сметају, срамотно их туку и за то немају довољан разлог, па чак се и хвале својим поступцима. Поплаву нико не може зауставити и ову презирну и опасну тенденцију. Наша браћа су заиста била у праву када су рекли да Арапин поштује само онога ко показује храброст. Али када ти људи осете да је закон на страни њиховог супарника и, чак штовише, ако с правом мисле да су поступци њиховог супарника неправедни и угњетавајући, онда, чак и ако шуте и бескрајно суздржани, свој бес задржавају у свом срца. И ти људи ће бити освећени као нико други.“Ахад Ха'ам је веровао да ционизам мора постепено доводити Јевреје у Палестину, истовремено претварајући га у културни центар. У исто време, на ционизму је био задатак да подстакне оживљавање јеврејског националног живота у дијаспори. Тек тада би јеврејски народ био довољно јак да преузме плашт изградње националне државе. Није веровао да ће сиромашни досељеници његовог доба икада изградити јеврејску домовину. Покрет Ховевај Цион, чији је члан био, видео је као неуспех, јер су нова села зависила од велике помоћи спољних доброчинитеља.
4 Новинарска каријера
1896. године Ахад Хаам је основао 'јеврејски месечник Ха-Шилоах, водећи књижевни часопис на хебрејском језику почетком двадесетог века. У Варшави га је објавио Ахиасаф. То је било средство за промоцију јеврејског национализма и платформа за дискусију о прошлим и садашњим питањима релевантним за јудаизам.
5 Значај хебрејске и јеврејске културе
Идеје Ахад Ха'ама биле су популарне у врло тешком времену за ционизам, почев од неуспеха прве Алије. Његов јединствени допринос био је да нагласи важност оживљавања хебрејске и јеврејске културе како у Палестини, тако и широм дијаспоре, нешто што је препознато само са закашњењем, када је постало део ционистичког програма након 1898. Херцл није имао много користи од хебрејског и многи су желели да немачки језик буде језик јеврејске државе. Ахад Ха'ам је играо важну улогу у оживљавању хебрејског језика и јеврејске културе и у учвршћивању везе између предложене јеврејске државе и хебрејске културе.
6 Политички утицај
Утицај Ахада Ха'ама на политичком пољу може се приписати његовој харизматичној личности и духовном ауторитету, а не службеним функцијама. За „Демократску фракцију“, странку која је заговарала културни ционизам (основао је 1901. године Хаим Вајцман), он је служио „као симбол за културњаке покрета, најскладнији тотем фракције. Међутим, он није - сигурно није био у оној мери којој ће се чланови ове групе, посебно Хаим Вајцман, касније борити - њен главни идеолошки утицај."
Ахад Ха'ам је био талентовани преговарач. У овој улози био је ангажован током „језичке полемике“ која је пратила оснивање Хаифа Техникума (данас: Технион) и у преговорима који су кулминирали Балфоровом декларацијом.
7 Оставштина и комеморација
Многи градови у Израелу имају улице назване по Ахад Ха'аму. У Петах Тикви постоји средња школа названа по њему, Средња школа Ахад Ха'ам. Такође постоји соба која је по њему названа у библиотеци Беит Ариела, Соба Ахад Ха'ама.
8 Објављена дела
, Translated from the Hebrew by Leon Simon, 1973 (reprint of 1922 ed.).
Essays, Letters, Memoirs, Translated from the Hebrew and edited by Leon Simon. East and West Library, 1946.
Selected Essays, Translated from the Hebrew by Leon Simon. The Jewish Publication Society of America, 1912.
Nationalism and the Jewish Ethic; Basic Writings of Ahad Ha'am, Edited and Introduced by Hans Kohn. Schocken Books, 1962


Ектор Мигел Ерера Лопез (Héctor Miguel Herrera López; Тихуана, 19. април 1990) мексички је фудбалер који тренутно наступа за Атлетико Мадрид и репрезентацију Мексика. Игра на средини терена.
1 Каријера
Рођен је у Тихуани, фудбал је почео да игра у Пачуки. За први тим Пачуке дебитовао је у јулу 2011. године. У јуну 2013. године за осам милиона евра прелази у португалски Порто где наступа и данас. Био је члан мексичке олимпијске репрезентације за Олимпијаду у Лондону 2012. године. Прошао је квалификације и учествовао на главном турниру у Лондону,који је освојио управо његов Мексико, победивши у финалу Бразил са 2:1. Такође наступа и за сениорску репрезентацију Мексика.
2 Трофеји
2.1 Порто
Првенство Португала (1) : 2017/18.
Суперкуп Португала (2) : 2013, 2018.
2.2 Атлетико Мадрид
Првенство Шпаније (1) : 2020/21.
2.3 Репрезентација Мексика
КОНКАКАФ златни куп (1) : 2015.
КОНКАКАФ куп (1) : 2015.


Булевар Арсенија Чарнијевића је улица која се налази на Новом Београду.
Почиње од моста Газела а завршава код Студентског града (Нови Београд).
Булевар Арсенија Чарнојевића се укршта са улицама Бродарска, Владимира Поповића, Милентија Поповића, Антифашистичке борбе, Шпанских бораца, Омладинских бригада, Булеваром уметности, улицама Народних хероја и Тошин Бунар.
До 1992. године Булевар Арсенија Чарнојевића се звао Други булевар..
1 Арсеније III Чарнојевић
Арсеније III Црнојевић (Арсенїй Чарноевичь, Arsenius Csernovich; 1633, Бајице — Беч, 27. октобар 1706) је био архиепископ пећки и патријарх српски од 1674. до 1690. године (под турском влашћу) и потом црквени поглавар православних Срба у Хабзбуршкој монархији од 1690. до 1706. године. На основу привилегија које је добио за српски народ од Леополда I (1690, 1691. и 1695) извршио је прву организацију Српске цркве на подручју Аустријског царства.
2 Саобраћај
Кроз Булевар Арсенија Чарновијевића саобраћају аутобуси
линија 17: Коњарник - Горњи град (Земун).* линија 18: Медаковић - Земун.* линија 601: Сурчин - Савски трг.* линија 607: Павиљони - Сурчин.* линија 611: (Кеј Ослобођења) Земунски кеј - Добановци.* линија 70: Бежанијска коса - ИКЕА.* линија 711: Павиљони - Угриновци.* линија 74: Бежанијска Коса - Миријево.* линија 88: Земун - Железник.
и ноћна линија:
линија 601н: Савски трг - Сурчин - Бечмен - Јаково - Добановци.
У Улици Булевар Арсенија Чарнојевића се налазе објекти:
Дечији вртић Лане
Комбанк арена
Кошаркашки клуб Радивоје Кораћ
И велики број услужних, занатских и пословних објеката.


Друштвени медији (енгл. social media) се најчешће дефинишу као обиље нових извора онлајн информација које се стварају, иницирају, циркулишу и користе од стране потрошача с намером да међусобно размењују информације о производима, маркама, услугама, особеностима и специфичностима. Обухватају бројне и веома разноврсне медије, као што су блогови од стране компаније спонзорисани одбори за дискусију, собе за четовање, мејл, веб-сајтовима и форуми потрошача за рангирање производа и услуга, Интернет одбори и форуми за дискусију, блогови (сајтови који садрже дигитални аудио, слике, филмове или фотографије), друштвених мрежних веб сајтова.Веома је битно разграничити разлику између класичних и друштвених медија'.
Класични медији представљају традиционални вид информисања јавности, и више су заступљени од нових медија, али тај однос се рапидно мења из дана у дан. Један од разлога те разлике у заступљености, је управо интернет образовање и генерално неједнака покривеност интернетом у земљи. Урбане средине углавном имају брз и релативно сигуран приступ интернету што преко ADSL, кабловског, или бежичним путем, преко WI-FI конекције. Данас је мало таквих који још увек користе dial-up, или модемски приступ, који је веома спор и притом прилично скуп.
Друштвени медији представљају места окупљања људи са сличним интересима. Тако се стварају виртуалне заједнице људи окупљених око одређених тема и информација на конкретној веб локацији, од академских, до хобија и разоноде.
1 Историјат друштвених мрежа
Све ово почиње још далеко у прошлост у древној Персији. Наставља се проналаском телеграфа у Француској који је допринео социјализацији и повећању комуникације међу људима, 1890. године појавом радија и телевизије настаје прва револуција у информисању. Све до појаве интернета седамдесетих година прошлог века није постојала права интерактивност, и медиј који повезује велики број корисника. Један од првих који је заживео на интернету је сервис за слање и примање електронске поште мејл. Данас имамо резултат да је e-пошта један од најбитнијих комуникационих алата, и неизбежан део пословне коресподенције. Развојем интернет окружења уследила је права експанзија разних сервиса који данас углавном чине историју Интернета. Ови сервиси су приказани на средишњем делу линије, а они су Napster, Jusnet, BBC, све до појаве википедије и појаве првих блогова сервиса крајем деведесетих година. Мајспејс је једна од првих популарнијих друштвених мрежа која је веома заступљена широм света, затим и Second Life. Однедавно су се појавиле нове друштвене мреже фејсбук, Твитер, Јутјуб, Фликер. Правилном комбинацијом коришћења ових сервиса, као и одговарајућим таргетирањем тржишта добијају се ефикасни маркетиншки резултати. Због своје широке распрострањености и експанзије друштвени медији се користе у разне сврхе. Готово је незамисливо да особе које се баве маркетингом, медијима, комуникацијом, или односима са јавношћу нису присутни на њима.
2 Анализа друштвених мрежа
Друштвена мрежа је друштвена структура коју чине чворови (који су уопштено појединци или организација) повезани једном или више међузависности, као што су вредности, визије, идеје, финансијски интереси, пријатељство, сличности, различитост, конфликт, куповина, повезаност преко веба. Резултат структуре често може да буде веома комплексан. Чворови су индивидуални актери унутар мреже, а веза су релације између актера. Може да буде више различитих веза између чворова. Ови концепти се често приказују у виду дијаграма друштвених мрежа где су чворови - тачке, а веза - линија.
Друштвене мреже не треба мешати са сервисима за друштвене мреже као сто су Мајспејс, Оркут, Фејсбук, Нинг итд. или са виртуалним заједницама.
Анализа друштвене мреже посматра друштвену релацију у терминима чворова и веза. Чворови су индивидуални актери унутар мреже, а веза су релација између актера. Хибридне мреже могу вредновати податке битнијих учесника који нису директно укључени у анализу. Примера ради запослени у компанији често раде са консултантима који нису радници фирме, а било би корисно и њих у процес прикупљања података потребних за анализу.
3 Карактеристике друштвених медија
Разумевање карактеристика друштвених мрежа је следећи корак који треба савладати да би их успешно користили. Јако је битно разграничити принцип функционисања ових медија да би што боље употребили њихове предности.
Предности друштвених мрежа су:
Партиципација - односно приступ или учешће у друштвеним медијима је веома распрострањено и широко. Ови медији су са технолошког аспекта веома сложени, док су са корисничког веома једноставни, и пројектовани тако да буду веома једноставни и универзално применљиви.
Транспарентност - са аспекта транспарентности и отворености ка садржају друштвени медији су веома транспарентни, јер је цео садржај на њима јаван или приступачан свим корисницима.
Фокус на заједницама - цела прича се базира на креирању одређених група, од циљних до група људи са одређеним заједничким интересовањем. Дакле овакве групе се преко друштвених медија веома лако се креирају.
Корисничке могућности - манифестују се у томе сто корисници сада могу да реагују на садржај, тј. да изнесу своје мишљење и коментаре. Реакције корисника могу бити гласовне приликом неког гласања, и могу бити оцене или реакције.
Конверзација - има веома развијену комуникацију међу корисницима. Поред квалитетне комуникације, омогућено је једноставно дељење садржаја међу корисницима, тако да се неки садржај веома брзо може решити и проследити осталим корисницима. Конверзација преко порука је омогућена на великом броју друштвених медија. Ове поруке могу бити јавне које могу видети остало пријатељи или корисници, а могу бити приватне, затвореног типа у приватној конверзацији.
Глобална повезаност - предност друштвених медија је да ваш садржај за веома кратко време може видети велико број људи. Све ово се одвија путем гранања међу корисницима и путем коришћења више различитих медијских канала. Повезивање се може одвијати на два начина, једноставним линковањем ка другом сајту и дељењем међу другим сајтовима. На овај начин ствара се глобална повезаност међу корисницима широм света на веома ефикасан начин.
4 Врсте друштвених медија
Када смо код подела друштвених медија, постоје разне поделе, врсте и подврсте ових медија.
Основна подела друштвених медија је на:
Блогове
Виртуелне светове
Друштвене мреже
5 Види још
Оркут
Сервис за друштвену мрежу
6 Референце
7 Литература
Al-Rahmi, Mugahed, Waleed.Othman, Shahizan, Mohd. "". Journal of Information Systems Research and Innovation'', pp. 1–10


Јоргос Алкаиос (грч. Γιωργος Αλκαιος; 24. децембар 1971) јесте грчки певач. Његова каријера почела је 1989. након појављивања у грчком ријалитију. Након кратког периода сценске глуме, Алкаиос се посветио музици. Његов први сингл "Ti Ti" учинио га је популарним у Грчкој. Његов препознатљив музички стил спаја грчке и оријенталне елементе са модерном поп музиком. До данас је сертификован са 5 платинастих и 9 златних албума. Алкаиос је представљао Грчку на такмичењу за Песму Евровизије 2010. са песмом „OPA“ и пласирао се на 8. место у финалу.
1 Рани живот
Алкаиос је рођен у Атини од родитеља Грка и Португала. Одмах по рођењу, Алкаиос се преселио у Бостон, где је живео три године. Убрзо након што су му се родитељи развели, вратио се у Грчку са оцем са три године.
Одгајан првенствено од своје баке Ане, живео је у Халандрију и током детињства провео лета на Саламинију са пријатељима и рођацима. Први посао је добио са дванаест година.
Алкаиос је од малих ногу показивао љубав према музици и спорту. Прво искуство са музиком и позориштем стекао је у летњем кампу у Варимпомпију, где је четири године био и саветник у кампу. Са шеснаест година Алкаиос је напустио средњу школу да би постао електричар.
2 Каријера
2.1 1989–1991: Почеци
Алкаиос се први пут појавио на телевизији у септембру 1989. са седамнаест година у једном од првих ријалити програма у Грчкој, "Ela Sto Fos". У емисији је било 1.500 нових глумаца, певача и плесача, који су касније сужени на двадесет, а Алкаиос је био један од њих. Док је био у емисији, учио је плес са Данијелом Ломелом, глуму са Никијем Триантафилидуом и музику са Јоргосом Хацинасиосом, између осталих.
Током лета исте године, био је на аудицији и добио улогу у представи Миноса Волонакија „Антигона”, у којој је глумио легендарни Алики Вуђоуклаки и уз музику Микиса Теодоракиса. Пробе су трајале више од два месеца, а представа је премијерно изведена у античком позоришту Епидаврос. У то време, Алкаиос је постао најмлађи глумац који је добио улогу у историјској представи, а такође је играо у историјском позоришту.
Током истог лета, Алкаиос је одлучио да промени фокус са позоришта на музику. Затим га је колега певач Христос Дантис упознао са директором BMG Вангелисом Јанопулосом, док је снимао свој деби албум "Aman". Вангелис Јанопулос је ставио на аудицију Алкаиоса (који је у том тренутку још увек носио своје право презиме које је Василеиу) и одлучио да га потпише са дискографском кућом. Заједно су пронашли Алкаиосов будући "звук" и "стил". У лето 1991. Алкаиос је отишао на турнеју по целој Грчкој заједно са својим колегом Христосом Дантисом. У септембру исте године, Алкаиос је учествовао на Солунском такмичењу за песму са песмом „Den Me Theleis Tolmiro“, где је званично почео да носи име „Јоргос Алкаиос“ за разлику од свог рођеног имена које је до тада користио. Алкаиос је победио тадашњег новајлије Сакиса Руваса и освојио награду за "најбољи вокал" за један поен.
Пре објављивања свог деби албума, Алкаиос је такође почео да пише музику за друге певаче. Једна од песама које је написао за то време била је „Opa Opa“ за истоимени албум Нотиса Сфакианакиса. Песму су такође обрадили и Деспина Ванди .
2.2 1992–1998: Деби и успех
1992. Алкаиос је објавио свој деби албум под називом Me Ligo...Trak. Музику на албуму је написао Алкаиос, док је текстове ексклузивно написала Еви Дроутса која је завршила продукцију плоче коју је покренуо Вангелис Ианнопоулос. Сингл „ Ти Ти “ (обрада Халедовог арапског хита „Диди“), а који значи „Шта ? ста ?" постала је велики хит у Грчкој и била је једна од првих грчких песама које су мешале оријенталне звуке са западним попом, пратећи тако путеве које је „Аман“ Христоса Дантиса трасирао раније, потврђујући тако грчке нове музичке стандарде у то време.
Током наредних девет година, Алкаиос је сарађивао са Гаврилисом Панцисом, што је довело до многих златних и платинастих албума. Наредних пет година носио је црни шал на десној руци који је постао његов заштитни знак, а постао је и један од првих грчких уметника који су отворено прихватили моду.
1993. објавио је свој други албум под називом Ax! Koita Me, а затим Den Peirazei. 1995. објавио је "Анеф Логоу" који је постао златни. Уследио је Ентос Еафтоу и касније Ен Психро који су обоје постали платинасти.
2.3 1998 – данас: Даљи успех
1998. Алкаиос је потписао уговор са Sony Music Greece. Убрзо након што је објавио албум Ixoi Siopis који је имао потпуно нови изглед за Алкаиоса, док је омот албума шокирао многе. Албум је достигао златни тираж за мање од 24 сата, а касније платинасти. Наредни албум Sirmatoplegma из 1999. која је такође достигла златни тираж за мање од 24 сата, а касније и платинасти. Турски фудбалски тим Галатасарај одабрала је насловну песму за химну.
2000. издаје Pro Ton Pilon, а затим Oxigono наредне године, који су обоје достигли златни тираж. ЦД сингл под називом "Karma" објављен је 2002.
2003. Алкаиос је потписао уговор са Alpha Records, а убрзо након тога објавио је албум Kommatia Psihis. За зимску сезону 2003–2004 Алкаиос је наступао са Анци Самиу у клубу Гефира.
2005. Алкаиос је објавио живи албум под називом "Live Tour". На албуму, који садржи три ЦД-а, налазе се песме снимљене током претходних дванаест година на разним концертима у Грчкој, Сједињеним Државама, Канади, Аустралији, Немачкој, Великој Британији, Албанији и на Кипру.
2006. Алкаиос је потписао уговор са Virus Music, поново сарађујући са Милтосом Карацасом. У новембру 2008. Алкаиос је основао сопствену издавачку кућу Friends Music Factory.
2010., Гиоргос Алкаиос и пријатељи су најављени међу девет других пријављених за учешће у грчком националном финалу које је организовала национална телевизија како би представљала Грчку на такмичењу за песму Евровизије 2010. 12. марта 2010. грчка јавност је заједно са жиријем одабрала Алкаиос анд Фриендс да представљају Грчку на такмичењу за Песму Евровизије 2010. са песмом „ ОПА “. 25. маја 2010, Алкаиос је у првом полуфиналу наступао 13. и завршио на 2. месту са 133 бода, што му је омогућило пласман у финале. Алкаиос је 29. маја 2010. наступио 11. у финалу и завршио на 8. месту са 140 бодова.
Од тада је Алкаиос као да је у пензији на грчком острву Милос, док су у периоду од децембра 2011. до јануара 2012. учествовале рекордне сесије за „поновно учитавање” свих његових хитова под радним називом „Deja vu”. Неке нумере су се већ појавиле на Јутјубу. А о предстојећој турнеји се разговара.
3 Дискографија
3.1 Студијски албуми
1992: Me ligo...trak (el)
1993: Ah! Koita me (el)
1994: Den peirazei (el)
1995: Anef logou (el) (Gold)
1996: Entos eaftou (el) (Platinum)
1997: En psichro (el) (Platinum)
1998: Ichi siopis (el) (Platinum)
1999: Sirmatoplegma (el) (Gold)
2000: Pro ton pilon (el)
2001: Oxygono (el)
2003: Kommatia psichis (el)
2004: Aithousa anamonis (Special Edition) (el)
2006: Nichtes apo fos (el)
2007: Eleftheros (el)
2008: To diko mas paramithi (el)
3.2 Компилације
1999: Ta dika mou tragoudia-The Best Of '92-'99 (el)
2002: Ta Tragoudia Mou (el)
3.3 Уживо албуми
2005: Live Tour
3.4 ЕП-ови и ЦД синглови
1999: The Remixes E.P.*2002: Karma (el)
2010: Dos mou ligo fos (el)
3.5 Продукцијска дискографија
Алкаиос је такође писао за неколико других уметника. Песма "Opa opa", коју су обрадили многи певачи, објавили су као сингл Нотис Сфакианакис, Antique и Деспина Ванди . Верзија групе Antique се нашла у првих 10 неких европских листа. Верзија Деспине Ванди достигла је 3. место у Америци.
4 Friends Music Factory
Friends Music Factory је била независна издавачка кућа коју су основали Јоргос Алкаиос и његов колега музичар и пријатељ Дионис Схинас у новембру 2008. Осим на традиционалним продајним местима, издања ове етикете се такође дистрибуирају киосцима вести широм Грчке и Кипра, често у пакету са посебним издањима публикација по сниженој фиксној цени.
Други уметници и запослени из издавачке куће помогли су у писању текста за Алкаиосову песму Евровизије „ОПА“, од којих су неки наступили са њим на бини на Песми Евровизије 2010 .


Милица Поповић (Београд, 25. септембар 1986), познатија као Јулија, српска је певачица.
Пореклом је из Црне Горе. Наступила је 2006. године наступила на Беовизији као део тинејџерске групе Јулија и Јулија, а такође је учествовала на ПЗЕ '22. Завршила је магистарске студије на Факултету политичких наука у Београду.
Са својим бендом Camera Darling наступа широм Србије.
1 Дискографија
1.1 Синглови
Сама (2018)
Још те има (2020)
Принчеви (2021)
Да л' ти жена зна (2021)
Брзина (2022)
Утопија са Данијелом Поповићем (2024)
Influenserka (2025)


У неколико области математике, израз пермутација се користи у различитим али блиско повезаним значењима. Сва ова значења се тичу појма пресликавања елемената скупа у друге елементе скупа, то јест, замене места (пермутовања) елемената скупа.
1 Дефиниције
Општи појам пермутације може да се дефинише формалније у различитим контекстима:
1.1 У комбинаторици
У комбинаторици, пермутација се обично схвата као низ који садржи сваки елемент датог коначног скупа једном и само једном. Појам низа се разликује од појма скупа, по томе што се елементи низа јављају по неком реду: низ има први елемент (осим ако је празан), други елемент (осим ако му је дужина мања од 2), и тако даље. Са друге стране, елементи скупа немају уређење; {1, 2, 3} и {3, 2, 1} су само различити начини да се означи исти скуп.
Међутим, у комбинаторици постоји и традиционално, општије значење израза пермутација. У овом општијем смислу, пермутације су они низови код којих се сваки елемент појављује највише једном, али не морају сви елементи из датог скупа да буду искоришћени.
За више података о сродном појму у коме уређење изабраних елемената из скупа није од значаја, видети чланак комбинација.
1.2 У теорији група
У теорији група и сродним областима, елементи пермутације нису поређани у линеарном уређењу, или у било ком другом уређењу. По овој дефиницији, пермутација је бијекција из коначног скупа у самог себе. Ово омогућава дефинисање група пермутација; видети чланак група пермутација.
2 Пребројавање пермутација
У овом одељку се користи традиционална дефиниција из комбинаторике, по којој је пермутација уређени низ елемената изабраних из датог коначног скупа, без понављања, и не нужно коришћењем свих елемената датог скупа. На пример, за дати скуп слова {А, В, Р, А, Т}, неке пермутације су ВРАТ, ВАТА, ВРАТА, ВАТРА и ТРАВА али и АВРАТ – низ не мора да даје неку постојећу реч. Са друге стране, ТАТА, није пермутација јер користи слово Т два пута.
Ако n означава величину скупа – број елемената доступних за избор – а посматрају се једино пермутације које користе свих n елемената, онда је укупан број могућих пермутација једнак n!, где ! означава факторијел. Ово неформално може да се покаже на следећи начин. При конструисању пермутације постоји n могућих избора за први члан низа. Када је први елемент изабран преостало је n − 1 елемената, па за други члан низа има n − 1 могућих избора. За избор прва два елемента имамо скупа
n · (n − 1) могућих пермутација.
За избор трећег члана низа је онда преостало n − 2 елемената, што за прва три члана укупно даје,
n · (n − 1) · (n − 2) могућих пермутација.
Ако се настави на сличан начин док не остану само два елемента, постоје тачно 2 избора, што за n − 1 елемената даје укупан број пермутација једнак:
n · (n − 1) · (n − 2) · ... · 2.
Последњи избор је сада изнуђен, јер је преостао тачно један елемент. Значи укупан број пермутација је
n · (n − 1) · (n − 2) · ... · 2 · 1
(што је исто као и претходни број јер 1 као множилац не прави разлику у резултату). Овај број је, по дефиницији, једнак n!.
У општем случају, број пермутација се означава са P(n, r), nPr, или понекад ,
где је:
n број елемената доступних за избор, а
r је број елемената који се бирају (0 ≤ r ≤ n).
За случај када је r = n  је већ показано да је P(n, n) = n!. Општи случај је дат формулом:
Као и у претходном случају, ово неформално може да се покаже посматрањем конструкције произвољне пермутације, али у овом случају се поступак зауставља када се достигне дужина r .   Број тада достигнутих пермутација износи:
P(n, r) = n × (n − 1) × (n − 2) × ... × (n − r + 1).
Па је:
n! = n × (n − 1) × (n − 2) × ... × 2 × 1
     = n × (n − 1) × (n − 2) × ... × (n − r + 1) × (n − r) × ... × 2 × 1
     = P(n, r) × (n − r) × ... × 2 × 1
     = P(n, r) × (n − r)!.
Али ако је n! = P(n, r) × (n − r)!, онда P(n, r) = n! / (n − r)!.
На пример, ако постоји укупно 10, а бира се низ од три елемента из овог скупа, онда је први избор један од 10 елемената, следећи је један од преосталих 9, и коначно један од преосталих 8, што даје 10 × 9 × 8 = 720 пермутација. У овом случају, n = 10 а r = 3. Коришћењем формуле да се израчуна P(10,3), добија се
У специјалном случају када је n = r  формула се поједностављује:
Разлог зашто је 0! = 1 је тај што је 0! празан производ, који је увек једнак 1.
У примеру са 6 целих бројева {1..6}, ово би било:
P(6,6) = 6! / (6−6)! = (1×2×3×4×5×6) / 0! = 720 / 1 = 720.
Пошто је непрактично да се рачуна ако је вредност n  сувише велика, ефикаснији начин је да се рачуна:
P(n, r) = n × (n − 1) × (n − 2) × ... × (n − r + 1).
Друге, старије нотације укључују nPr, Pn,r, или nPr. Уобичајена модерна нотација је (n)r што се назива опадајућим факторијелом. Међутим, иста нотација се користи и за растући факторијел.
n(n + 1)(n + 2)...(n + r− 1)r.
У нотацији растућег факторијела, број пермутација је (n−r + 1)r.
3 Пермутације у теорији група
Као што је већ описано, у теорији група израз пермутација (скупа) се користи за бијективно пресликавање (бијекцију) из коначног скупа у самог себе. Претходни пример, прављења пермутација бројева од 1 до 10, би био овде био пресликавање скупа {1, …, 10} у самог себе.
Апстрактније, пермутација може да се сматра филтрацијом (ланцем подскупова): уређење одговара филтрацији . Из тачке гледишта поља са једним елементом, уређење на скупу одговара максималној филтрацији на векторском простору, када се сматра да је скуп векторски простор над пољем са једним елементом; ово повезује својства симетричне групе са својствима алгебарских група.
4 Нотација
Постоје две главне нотације за пермутације.
У релационој нотацији довољно је само исписати природно уређење елемената који се пермутују у првом реду, а ново уређење у другом реду (први пример доле):
означава пермутацију s скупа {1, 2, 3, 4, 5} дефинисану као s(1)=2, s(2)=5, s(3)=4, s(4)=3, s(5)=1.
Ако је дат коначан скуп E сачињен од n елемената, то је по дефиницији бијекција са скупом {1, …, n}, где ова бијекција f одговара простом ређању елемената. Када су они поређани, могу да се идентификују пермутације на скупу E са пермутацијама на скупу {1, …, n}. (Речено математички, функција која пресликава пермутацију s из E у пермутацију f o s o f-1 of {1,…,n} је морфизам из симетричне групе од E у {1,…,n}, види испод.)
Алтернативно, пермутација може да се представи начином на који елементи мењају места када се пермутација примењује редом. Ово се назива декомпозицијом пермутације у производ дисјунктних циклуса. користи се циклична нотација (задња три примера горе). Пермутација се записује на следећи начин: крене се од неког елемента x, и записује се низ (x''''s(x) s2(x) …) све док се опет не јави почетни елемент (који се не записује поново већ се затварају заграде).
Затим се узме неки елемент који није још искоришћен и започне следећи циклус, и тако све док има елемената. У горњем примеру се добија: s = (1 2 5) (3 4).
Сваки циклус (x1x2 … xL) представља пермутацију која пресликава xi у xi+1 (i=1…L-1) и xL у x1, а остале елементе оставља нетакнутим.
L је дужина циклуса. Како ови циклуси по конструкцији имају дисјунктне носаче (то јест понашају се као нетривијално дисјунктни подскупови од E), они комутирају (на пример, (1 2 5) (3 4) = (3 4)(1 2 5)). Редослед цикулса у производу није битан, док је редослед елемената у сваком циклусу битан (до на цикличну промену; види још циклуси и непокретне тачке). Канонски начин за представљање таквих циклуса је да се почне од најмањег елемента у сваком циклусу.
1-циклус (циклус дужине 1) једноставно фиксира елемент који се у њему налази, тако да се такви циклуси обично не записују експлицитно. У неким књигама се циклуси дефинишу тако да искључују циклусе дужине 1.
Циклуси дужине два се називају транспозицијама; такве пермутације просто замењују места двама елементима.
5 Производ и инверз пермутација
Производ две пермутације може да се дефинише на следећи начин. Ако су дате две пермутације, P и Q, примењивање прво P а затим Q би дало исти резултат као и примена само једне неке пермутације, R. Производ пермутација P и Q се тада дефинише као пермутација R. Ако се пермутације посматрају као бијекције, производ двеју пермутација је исто што и њихова композиција када се оне посматрају као функције. Не постоји универзално прихваћена нотација за операцију производа пермутација, и зависности од литературе формула као што је PQ може да буде било P ∘ Q било Q ∘ P. Како је композиција функција асоцијативна, и производ пермутација је асоцијативан: (P ∘ Q) ∘ R = P ∘ (Q ∘ R).
Слично, како бијекције имају инверзе, имају их и пермутације, и P ∘ P−1 и P−1 ∘ P су идентичне пермутације (види ниже) које остављају све елементе на својим местима. То значи да пермутације образују групу.


Урбан II, право име Ед де Лажери (Eudes de Lagery; рођен у месту Шатијон сир Марн 1035; преминуо у Риму 29. јула 1099. године), био је римски папа од 1088. до своје смрти 1099. године.
1 Биографија
1.1 Младост
Пореклом Француз, био је припадник бенедиктинаца, најстаријег монашког реда у католичкој цркви. Одгајан је за клерика у Ремсу у школи Светог Бруна где је и постављен 1055/60. године за архиђакона. Између 1067. и 1070. напредовао до приора. На предлог папе Гргура VII долази у Рим где је постављен за кардинала бискупа Остије. Године 1084. послат је као легат у Немачку. Убрзо, након четири године, 12. марта 1088. изабран је за папу.
1.2 Папа Урбан II
За време свог понтификата наставља политику папе Гргура VII у борби за инвеституру против Хенрика IV, Светог римског цара. Бацио је анатему на француског краља Филипа I, односно (екскомуницирао) га је. У то време Селџуци су заузели већи део Мале Азије па свети град Јерусалим бива угрожен. Подстакнут молбом византијског цара Алексија I Комнина да му помогне у одбрани Јерусалима, Урбан II на концилима у Пјаченци и Клермону (1095), пред око 200 присутних бискупа и племића, позива вернике на у крсташки рат за ослобођење Христовог гроба и ослобађање светог града Јерусалима од неверника.
Папа Урбан II, 27. новембра 1095.:
Јерусалим сада држе непријатељи Христови. Он жуди за ослобађањем и не престаје да вас преклиње како бисте му притекли у помоћ. Бог је вама Францима подарио славу по оружју већу но што је у других народа. Стога са ревношћу предузмите ово путовање да бисте се ослободили својих греха, са извесношћу награде - непролазне славе у царству небеском.
Тако је започела за средњоевропску историју врло значајна епоха крсташких ратова.
Умро је две недеље након освајања Јерусалима од стране Крсташа. Проглашен за светитеља 1881. године. Дан сећања на њега је 29. јул.


Исак Комнин (грчки: Ἰσαάκιος Κομνηνός; око 1050 — 1102/1104) је био византијски севастократор. Био је брат Алексија I Комнина, оснивача династије Комнин.
1 Биографија
Исак је био други син доместика схоле Јована Комнина и Ане Даласине. Припадао је круговима аристократије средином 13. века. Био је нећак цара Исака I Комнина (1057-1059). Цар Михаило VII Дука (1071-1078) га је 1071. или 1072. године оженио грузијском принцезом Ирином, рођаком своје жене Марије Аланије. Након катастрофалног пораза Византинаца код Манцикерта (1071), Исак је постављен као војни командант у Малој Азији против Турака. Од 1073. године је доместик схола Истока. Заробљен је од стране Турака, а ослобођен је по плаћању откупа. Постављен је 1074. године за дукса Антиохије, али су га Турци поново заробили 1078. године. Уживао је поверење цара Нићифора III Вотанијата (1078-1081). Вотанијат га је користио да се повеже са династијом Комнина. Преко Ирине Дукине, жене Исаковог брата Алексија, повезане су породице Комнин и Дука. Исак је подржао свога брата приликом побуне 1081. године. Брат му је доделио титулу севастократора. Према речима Ане Комнине, Исак је био једнак цару односно "цар без пурпура". Био је сличан Алексију; уживао је у рату и лову.
2 Породица
Исак је био ожењен грузијском принцезом Ирином, рођаком Марије Аланије. Имао је осморо деце:
Јован Комнин, протосеваст, дукс Драча (1092-1105/6).
Алексије Комнин, пансеваст и дукс Драча после 1105/6.
Константин Комнин, пансеваст и дукс Бероје, касније мега друнгарије.
Адријан Комнин, монах, архиепископ Бугарски, као Јован IV.
Софија Комнин, удата за Нићифора Дуку.
Евдокија Комнин, удата за Нићифора Вотанијата.
Две ћерке непознатог имена, једна од њих удата за Гргура Габру.


Варфуриле (Vârfurile) насеље је у Румунији у округу Арад у општини Варфуриле. Oпштина се налази на надморској висини од 228 m.
1 Историја
По "Румунској енциклопедији" место је до 1441. године било власништво српског деспота Бранковића. Затим прелази у посед Маротија.
2 Становништво
Према подацима из 2002. године у насељу је живело 3298 становника.


Речна флотила пољске морнарице ( Flotylla Rzeczna Marynarki Wojennej ), познатија као Пинска флотила, била је унутрашња грана пољске морнарице која је деловала на реци Вистула и на подручју Пинскских мочвара ( Дњепар-Бугски канал ) између пољско-бољшевичког и Другог светског рата . Под командом Витолд Зајацзковски флотила је била активана у инвазији на Пољску и борила се против њемачких и совјетских снага.
1 Историја
Током пољско-бољшевичког рата, Пинске мочваре су се показале готово непролазним трупама са обе стране. Недостатак путева и железница представљао је озбиљну опасност за пешадију и коњицу, које би лако могле да пресеку и непријатељ и временске прилике. Због тога је низ речних посматрача изграђено или набављено од приватних власника и наоружане. Кориштени су на реци Припјат, као и у њеном обимном сливу. Након рата, неки су бродови враћени власницима, остали су остали на активној служби и притиснути су у такозвану Пинску флотилу.
У мирним временима речна флотила пољске морнарице, како се званично звала, деловала је на реци Пини ( Дњепар-Бугарски канал ), као и на рекама Припјат и Струмиен. Служила је као покретна резерва Граничног одбрамбеног корпуса и требала је подржати фронт у случају рата са Совјетским Савезом. Пре инвазије на Пољску, неколико бродова речне флотиле премештено је у Вислу као одред и постало је Oddział Wydzielony Rzeki Wisły, познатији као Вистила Флотиља .
У пољским оперативним плановима, Пинска флотила је требала да формира мобилну стратешку резерву Пољске војске на том подручју и да чини језгро снага које бране подручје Пинског мочвара. Пољски главни заповједник и пољски маршал Edward Rydz-Śmigły предвиђао је да ће то подручје пољска војска искористити за посљедње стајалиште, гдје ће дочекати олакшање западног фронта од савезника Пољске. Међутим, инвазија на Пољску 17. септембра 1939. учинила је планове застарелим.
За време акција против Совјета и Немаца, већина њихових бродова су потунули њихове посаде како би избегли заробљавање 1939-40 године. Већина их је премештена, поправљена, наоружана и укључена у совјетску Пинску морнаричку флотилу (1940). Учeствовали су активно у биткама у Другом светском рату, али су углавном уништени 1941. године.


MILF (MILF; ћир. МИЛФ или милф; такође и варваризми: милфара и милфача) је акроним за енглески израз Mother I’d Like to Fuck (у преводу: „мајка коју бих јебао/ла”).
Означава сексуално привлачну жену која може да буде мајка (али није нужно) и која је старија неколико година од особе која користи израз.
У Великој Британији се користи и израз yummy mummy (у буквалном преводу: „сласна мамица”). Најпопуларнија дефиниција на Урбаном речнику наглашава да се yummy mummy користи за особу „испод 30, док су МИЛФ-ови преко 30 година”. Израз MILF је популаризовао филм Америчка пита из 1999, иако је коришћен и раније на интернету.
У порно-филмовима постоји жанр MILF где наступају глумице са бујним грудима (отприлике између 30 и 45 година) и имају сцене секса са младим мушкарцима или девојкама. Пример филма који носи овакав назив је Мајкаче за 10.
DILF је родно обрнути сленг акроним (Dad I’d Like to Fuck, „тата којег бих јебао/ла”) и означава старијег сексуално атрактивног мушкарца.


Кире Гервел-Дал (Kyrre Gørvell-Dahll; Сингапур, 11. септембар 1991), познатији под псеудонимом Kygo (Кајго), норвешки је ди-џеј, музичар и продуцент.
Међународну пажњу је стекао својим ремиксом песме „I See Fire“ Еда Ширана, која има преко 50 милиона репродукција на SoundCloud-у и 65 милиона прегледа на YouTube-у. Такође је познат по свом синглу „Firestone“, који има преко 898 милиона прегледа на YouTube-у и 500 милиона репродукција на Spotify-у.
1 Биографија
Кире Гервел-Дал је рођен 11. септембра 1991. у Сингапуру, од родитеља из Норвешке, а одрастао је у Бергену, у Норвешкој. Син је Керсти Герде, зубарке у Норвешкој, и Ларса Гервела-Дала, који је радио у иностранству у поморској индустрији. Има старијег полубрата Мадса, две старије сестре Јохану и Џени и млађег полубрата Сондреа. Током детињства, живео је и путовао са породицом по Бразилу, Јапану, Кенији и Египту.
Кајго је почео да узима часове клавира са шест година и себе сматра више пијанистом него ди-џејем. Престао је када је имао 15 или 16 година и почео је да производи музику помоћу програма Logic Studio и MIDI клавијатуре док је гледао неколико туторијала на Јутјубу. Када је одлучио да се бави музиком са пуним радним временом, био је на пола студија бизниса и финансија на Универзитету Хериот-Ват у Единбургу, у Шкотској. Као своју главну инспирацију навео је Авичија.
1. децембра 2014. године објавио је сингл „Firestone“ са певачем Конрадом Сјуелом, који је добио међународно признање и дебитовао на неколико светских топ листа. Након тога, почео је да добија понуде за креирање званичних ремикса за уметнике као што су Авичи и Колдплеј. Такође је наступао на великим музичким фестивалима као што су Томороуленд и Ултра Мјузик Фестивал.
13. маја 2016. године објавио је свој дебитантски албум, Cloud Nine, који је добио платинасти сертификат у неколико земаља.
2 Студијски албуми
Cloud Nine (2016)
Kids in Love (2017)
Golden Hour (2020)
Thrill of the Chase (2022)
Kygo (2024)


For You (За тебе) је први компилациони албум америчке певачице Селене Гомез. Албум је објављен 24. новембра 2014. године преко Холивуд рекордса. Садржи материјал из Гомезине групе „Селена Гомез и сцена“, као и њеног материјала као соло-уметника. For You је описан као „колекција” Гомезове, за разлику од албума с највећим хитовима. Албум је последњи пројекат у издању Холивуд рекордса, с којим је издала четири студијска албума и ремиксни албум. Укључује две претходно необјављене песме, које производи Рок мафија, као и нове верзије неких претходно објављених снимака.


Двоструко хеширање (Double hashing) је техника са отвореним адресирањем u програмирању која се користи за отклањање колизија код хеш табела, у случају када се за 2 различите вредности добија исти хеш кључ.
Као код линеарног попуњавања, циклусно пребројавање почиње од почетне вредности за одређени интервал. Тај интервал се одређује помоћу две хеш функције, примарне и секундарне , које припадају скупу универзалних хеш функција. Помоћу њих, i-та позиција задате вредности к у табели , одређује се по формули:
1 Насумичност двоструког хеширања
Ако је циљ смањити укупан број приступа меморији, идеални случај адресног хеширања је униформно хеширање (Uniform hashing). То јест, насумичним, униформним и независним избором две универзалне хеш функције and гради се таблица двоструког хеширања . Сви елементи се смештају у таблицу хеширања помоћу изабраних функција.
Нека је број елемената смештених у . Тада је фактор складиштења табеле .
Нека је . Бредфорд и Мајк Катехакис показали су да је очекивани број провера за неуспешне претраге у табели једнак .
1.1 Ефикасност и проблеми
Предност линеарног и квадратног попуњавања је у томе што су ове две технике успеле да искористе погодности које пружа кеш података (Data cache), приступајући локацијама које се налазе једне близу других у меморији. Код двоструког хеширања интервали су већи, стога се те погодности не могу искористити. Проблем решава складиштење података заједно са другим кључем- kao врсту , а први кључ - kao колону. Оваква организација омогућава нам да оперишемо над колоном , што спречава проблеме са кешом, као и потребу за рехеширањем другог кључа. Наредни пример описује поменуто решење :
pData[hk_2][hk_1]
int hv_1 = Hash(v)
int hv_2 = Hash2(v)
int original_hash = hv_1
while(pData[hv_2][hv_1]){
hv_1 = hv_1 + 1
}
Као и остале форме отвореног адресирања, са достизањем максималног капацитета хеш табеле, двоструко хеширање постаје линеарно. Једино решење је рехеширање, односно повећање димензије табеле.
Један од проблема је и тај, што секундарна хеш функција може достићи нулу.
На пример, ако поставимо вредност , текућа функција биће једнака нули :
то јест, добијена вредност ће увек остати на почетној хеш вредности. Једно од решења је промена секундарне хеш функције у:
Овим осигуравамо да секундарна хеш функција увек буде различита од нуле.


Александар Жигић (Шабац, 2. март) српски је и амерички новинар. Вишегодишњи је дописник Радио-телевизије Србије из Сједињених Америчких Држава. Уредник је и водитељ програма Радио „Авале” Чикаго, путем таласа радио-станице „WNDZ”, затим седмичне ауторске ТВ емисије „Разгледница из Америке” и веб-портала „”.
1 Биографија
Александар Жигић је рођен у Шапцу, али се његова породица преселила у Београд када му је било седам година. У престоници је завршио основну школу, прва два разреда Девете гимназије „Михаило Петровић Алас” и друга два Треће београдске гимназије (тада Осме). Потом је дипломирао енглески језик и књижевност на Филолошком факултету. Жељан знања и искуства, 1989. је отишао на постдипломске студије у САД.
Школовање је наставио на Универзитету Сиракјус, где је, током магистарских студија, био асистент. Касније је радио као професор радијског и телевизијског новинарства на Универзитету „Чепмен” у Оринџу, Калифорнија. Новинарску каријеру је претежно градио на источној обали Америке – у Вашингтону, Атланти и Чикагу.
2 Новинарски рад
По сопственом признању, новинарство га је занимало од раних дана. Маштање о вођењу емисија почело је када му је било свега девет година. Опонашао је интервјуере разговарајући са укућанима и снимајући их диктафоном. Већ са петнаест, иако средњошколац, започео је професионалну каријеру на студентском Радио „Индексу 202” и Радио „Студију Б”. Чувши за Жигићеву рубрику „Пет минута за усмерењаке”, уредник ТВ Београд Младен Поповић га је позвао да води новогодишњи програм, а онда и популарну музичку емисију „Хит месеца”, која је реализована по узору на британски „Top of the Pops”.
Тако се за Жигића чуло широм бивше Социјалистичке Федеративне Републике Југославије. Нажалост, због служења војног рока, то ангажовање је трајало тек годину дана, али је остало упамћено од стране бројних гледалаца иако су видео-рикордери били реткост. По одслужењу војног рока, од 1983. до 1989. водио је и уређивао програм Радио „Индекса 202”, неколико серија у оквиру школског програма и репортажа за „Недељно поподне” и друге емисије ТВ Београд. Био је новинар и репортер Радио Београда 1, Радио Београда 2 и Радио Београда 202. Само три месеца пре одласка из Србије, у улози кооснивача и спикера, изговорио је прве речи у студију Радија „Б92”, на дан почетка његовог емитовања 15. маја 1989.
2.1 Каријера у Америци
Да новинарски посао настави у иностранству, Америци или Европи, инспирисао га је Горан Милић, који се јављао у његову емисију из Њујорка. Жигић је основао Српски радио Лос Анђелес 1993. године и Српски радио Чикаго 1995. Од 1995. до 1998. је паралелно извештавао за Глас Америке на српском језику и кабловску и сателитску телевизију „C-SPAN” о догађајима у Конгресу САД и другим релевантним дешавањима у главном граду. Доцније је у Атланти, као новинар и уредник, пет и по година радио за CNN, а после доласка у Чикаго годину дана за Fox, исто толико за CBS и пет година за NBC. Дописник Радио-телевизије Србије је од 2008.
Данас уређује веб-портал „Avala News”, који обједињује његов радијски и телевизијски посао – пре свега програм Радио „Авале” Чикаго и емисију „Разгледница из Америке”. Путем интернета и мобилне апликације, „Avala News” перманентно емитује репортажни програм.
Жигић је аутор многобројних репортажа са разних догађаја (од изборних митинга и активности српске заједнице до свакодневних збивања) у САД, Канади и другим деловима света, због чега је реченица: „Из Чикага извештава Александар Жигић” постала препознатљива међу публиком. Последњих година, пажњу су привукли његови ексклузивни интервјуи са значајним личностима, нарочито са успешним спортистима – Новаком Ђоковићем и најкориснијим играчем НБА-а лиге Николом Јокићем.
Добитник је награде америчког Друштва професионалних новинара (Society of Professional Journalists) за текст о распаду комунизма у Источној Европи, Повеље Матице исељеника и Срба у региону и признања „Златна значка” Културно-просветне заједнице Србије јер је „својим медијским радом допринео ширењу српске културе и чувању традиције и српског језика у дијаспори и шире”.
У чланку о Радио „Индексу 202”, уз тврдњу да се ради о најпопуларнијем радијском програму источне Европе, чувени часопис „Time” је објавио цитат и фотографију Александра Жигића.
Увршћен је у „Енциклопедију националне дијаспоре”, коју уређује Иван Калаузовић Иванус.
Ожењен је и отац је троје деце.


Мери Ен Милер (Mary Ann Müller; 1819. или 1820—18. јул 1901) била је новозеландска активисткиња за женска права, укључујући и женско право гласа. „Речник новозеландских биографија“ (Dictionary of New Zealand Biography) назвао ју је „пионирком новозеландског суфражетског покрета.
Рођена је у Лондону 1819. или 1820. године, а преселила се на Нови Зеланд 1849. са своја два сина, мада није познато да ли је била удовица или је оставила свог супруга због његове окрутности. Две године радила је као учитељица у Нелсону, а затим се удала за хирурга Стивена Лана Милера, који је такође био британски имигрант. Познато је да је њен претходни муж преминуо пре него што је ступила у нови брак.
Године 1864. упознала је британску активисткињу за женска права Марију Рај, која је у то време посетила Нови Зеланд, након чега је Милерова почела да се интересује за активности феминистичких покрета у Уједињеном Краљевству и Сједињеним Америчким Државама. Такође је почела да пише чланке који су се бавили темом женских права које је њен пријатељ Чарлс Елиот, уредник новина „Нелсон Егзаминер“ (Nelson Examiner) објављивао у свом листу. Писала је под псеудонимом Фемина (Fémmina), првенствено због тога што се њен супруг, који је био локални политичар, противио њеним ставовима.
Године 1869. објављује „Апел мушкарцима Новог Зеланда“ (An appeal to the men of New Zealand), први памфлет икада објављен на Новом Зеланду, који се бавио темом женског права гласа. Милерова је изнела став да је неопходно женама дати право гласа како би допринеле напретку друштва. Такође је тражила укидање дискриминације у законодавном систему и апеловала на чланове парламента да подрже борбу за женско право гласа. Како наводи „Енциклопедија Новог Зеланда“ из 1966. њен памфлет је „довео до значајног интересовања у Новом Зеланду и у иностранству.“ Добила је писмо подршке и честитке од Џона Стјуарта Мила. Иако због политичког положаја свог мужа Милерова није била у могућности да се јавно бави активизмом, састала се са Вилијамом Фоксом како би у приватности говорили о њеним ставовима. Како наводи Бруклински музеј, многе од њених идеја садржане су у „Акту о имовинским правима жена“ (Married Women's Property Act) из 1870.
Открила је свој прави идентитет тек 1898. године, седам година након супругове смрти. Преминула је три године касније у Блениму.


Киборг (Cyborg) је измишљени суперхерој који се појављује у америчким стриповима издавачке куће Ди-Си Комикс. Лик су створили Марв Волфман и Џорџ Перез, а први пут се појавио у стрипу DC Comics Presents #26, у октобру 1980. године. Првобитно је био члан Титана тинејџера. Оснивач је Лиге правде у Ди-Си-јевој поново покренутој серији стрипова из 2011. године.
Лик се појављује у Ди-Си филмском универзуму, а глуми га Реј Фишер. Имао је камео наступ у филму Бетмен против Супермена: Зора праведника из 2016. године, као и главну улогу у филму Лига правде из 2017. године, а такође се појавио у филму Лига правде Зака Снајдера 2021. године. Киборг је представљен као механички киборг, отуда и име. Киборг ће бити део главне поставе предстојеће телевизијске серије Дум Патрол на Ди-Си стриминг сервису, где га игра Жовијан Вејд.


Тексас леџендси (Texas Legends) амерички је кошаркашки клуб из Фриска у Тексасу. Клуб се такмичи у НБА развојној лиги и тренутно је филијала НБА тима Далас маверикси.
1 Историја
НБА развојна лига је јуну 2009. одлучила да додели једно место граду Фриско у Тексасу. Клуб је преузео место од Колорадо фортинерса (Colorado 14ers) и почео да игра у овој лиги од сезоне 2010/11.
2 Успеси
НБА развојна лига:**Првак (1): 2008/09.
Финалиста (1): 2006/07.
3 Познатији играчи
Елтон Браун
Делонте Вест
Сони Вимс
Ден Гаџурич
Џастин Дентмон
Миле Илић
Џон Лукас III
Гал Мекел
Фредерик Хаус
Шејн Ларкин


Бело оцило (Polygonia c-album) врста је лептира из породице шаренаца (лат. Nymphalidae).
1 Опис
Дужина предњег крила: 22—24 мм. Основна боја горње стране крила је наранџастосмеђа с тамним мрљама. На доњој страни задњих крила налази се карактеристична сребрна шара у облику ћирилочног слова С (отуда назив врсте). И одрасла јединка и гусеница имају изузетне способности камуфлаже. Адулти заузимају положај крила тако да се њихов изрецкани руб уклапа у позадину. Гусенице ранијих ступњева су тамно сивог до црног интегумента, и веома крупних, разгранатих сколуса. Гусенице четвртог и петог ступња добијају финалан изглед. Основна боја тела гусенице је кестењаста, с наранџастим уздужним линијама на сваком сегменту. Леђна трећина према глави је наранџаста, а остатак леђа је снежнобео. Овако обојена поља заједно са постуром коју гусеница заузима у одмарању имитирају екскрете птица и непривлачан су призор за предаторе.Телесни сегменти носе сколусе (купе, трнови) са чекињама. Главена капсула је на врховима извучена у туберкуле са сетама. Гусеница се често храни копривом — Urtica dioica, као и врстама родова Ulmus, Salix, Betula.Женке полажу јаја на различите биљке, преферирају оне које минимализују развој ларвалног стадијума. За разлику од неких лептира који полажу своја јаја у серијама, женске П. ц-албум често постављају своја јаја појединачно. После сваког јајета, женка извиђа друге биљке пре него што утврди место на које ће да положи следеће јаје. Јаја су зелена ку почетку, при чему боја прелази у жуту и на крају сиву, пред улуткавање. Укупан број положених јаја или маса јаја варира. Недостатак корелације указује на то да ни количина јаја нити маса јаја не указују на будућу способност потомства.
2 Распрострањење и станиште
Распрострањена је у Северној Африци и у Европи, преко Азије до Јапана. Зоогеографска припадност: средњоевропска врста. Насељава претежно шумска станишта али се може наћи и у урбаним пределима.
2.1 Подврсте
P. c. c-album Европа
P. c. imperfecta (Blachier, 1908) Северна Африка
P. c. extensa (Leech, 1892) западна и централна Кина
P. c. kultukensis (Kleinschmidt, 1929) Забајкалје
P. c. hamigera (Butler, 1877) Усури (типски локалитет Едо, Јапан)
P. c. koreana (Bryk, 1946) Кореја
P. c. sachalinensis (Matsumura, 1915) Сахалин
P. c. asakurai (Nakahara, 1920) Тајван
P. c. agnicula (Moore, 1872) Непал
3 Сезона лета
Ова врста формира до три годишње генерације од краја фебруара до октобра, у зависности од географског подручја, а гусенице се срећу у летњим месецима.


Битка код Акве Секстије (Battle of Aquae Sextiae), 102. пре н.е, била је одлучујућа победа Римљана над германским племенима (Тевтонци и Амброни) у Тевтонском рату.
1 Позадина
Крајем 2. века пре н. е. германска племена Цимбри и Тевтонци напустила су своје насеобине на Јиланду и кренула на југ. Пошто су упали у римску провинцију Норик, Цимбри су 113. пре н. е. потукли Римљане код Нореје (Noreia) у дањашњој Штајерској. У савезу са Тевтонцима прешли су преко Рајне у Галију, коју су пустошили више година и нанели три пораза римској војсци која је покушала да их заустави (109, 107. и 105. пре н.е). У бици код Араузија (105. пре н.е) Цимбри су под Бојориксом (Boiorix) уништили редом три римска одреда и угрозили Италију. Тек је римски војсковођа Гај Марије успео да их заустави.
2 Битка
Римски конзул Гај Марије је из јаког утврђеног логора на ушћу реке Изер у Рону, близу данашњег Валанса (Valence), контролисао прелазе у Италију, преко Малог (Petit-Saint-Bernard) и Великог Светог Бернарда (Grand-Saint-Bernard) и дуж обале. Када су се са севера долином Роне спустила бројно надмоћнија германска племена Тевтонци и Амброни, и узалудно јуришали на римски логор, кренули си за Италију приморским путем. Марије их је следио паралелним маршем, вребајући повољну прилику за битку.
Код Акве Секстије (Aquae Sextiae), римског упоришта у Нарбонској Галији (данас Екс-ан-Прованс) Марије је 102. пре н.е. разбио Амброне, а три дана касније и Тевтонце у одбрамбеној бици на отвореном пољу.
3 Последице
Гај Марије је потукао Тевтонце и Амброне код Акве Секстије (102. пре н.е), а следеће године је уништио Цимбре код Верцела (101. пре н.е). Цимбри и Тевтонци су у тим походима потисли Хелвећане са Мајне и Некара у данашњу Швајцарску.


Кингстон на Темзи је назив једне од лондонских општина (London Borough of Kingston upon Thames) и уједно и назив њеног историјског средишта, места Кингстон на Темзи.
Кингстон постоји, као несеље, преко једног миленијума, ако не и дуже. У њему су нађени и бројни артифекти из римског периода. У X веку, он је био место крунисања чак седам Англо-Саксонских краљева. У Кингстону и данас постоји Крунидбени камен за који се верује да је био употребљиван за крунисања. Првобитно, Кингстон је озваничен као општина указом Едварда IV 1481. године.
Данашња општина је настала 1965. спајањем тадашње кингстонске општине са двема општинама које су суштински биле део метрополитског Лондона али су административно припадале Сарију. Садашња општина садржи бројна места као: Кингстон на Темзи, Сурбитон, Нови Молден, Норбитон...
Сам Кингстон на Темзи је активан модеран, градић и трговачки центар са мноштвом тржних центара и радњи оријентисаним претежно према имућнијим. У њему се налази и Кингстонски универзитет. Са централним Лондоном повезан је приградским возовима.


Олигурија је симптом болести који карактерише смањење диурезе на мање од 500 мл мокраће у 24 сата.
Смањење производње урина може бити узроковано различитим узроцима који се могу поделити на три групе:
Преренални узроци - смањење протока крви кроз бубреге због дехидрације
Ренали узроци - исхемијско или токсично оштећење бубрега које узрокује тубуларни некрозу бубрега
Постренални узорци - опструкција каменцем, неоплазме или угрушком у мокраћоводу
Олигурију треба разликовати од анурије код које је диуреза смањена на мање од 100 мл унутар 24х.
Олигурија, код [[одојче]та је смањење на мање од 1 мЛ / kg / час, а код деце на мање од 0,5 мЛ / kg / час.


Никос Анастопулос (Νίκος Αναστόπουλος; Дафни, 22. јануар 1958) бивши је грчки фудбалер и садашњи тренер. Играо је на позицији нападача. Био је члан репрезентације Грчке која је први пут играла на једном великом такмичењу — Европско првенство 1980. године. Са постигнутих 29 голова Анастопулос је најбољи стрелац грчке репрезентације у историји.
Током каријере је већином играо за Олимпијакос из Пиреја и постигао је 145 голова у првенству.
Анастопулос је постигао једини гол за Грчку на Европском првенству 1980. против Чехословачке, а то је уједно и први на неком великом такмичењу за репрезентацију Грчке.


Рубински ласер је тип чврстотелног ласера који као извор зрачења користи синтетички произведен кристал рубина. Кристал рубина је оксид алуминијума допиран хромом. Управо ови атоми хрома су активни медијум у рубинском ласеру. Рад овог ласера је први пут демонстриран маја 1960. године, од стране Теодора Мајмана, био је први ласер који ја направљен за рад у видљивом делу спектра. Побуђивање овог ласера се вршило светлосном пумпом, односно кеснонском бљескалицом у облику спирале. Шема првог рубинског ласера дата је на слици.
1 Принцип рада
Рубински ласер је тронивоски ласер. Атоми хрома се побуђују оптичким путем у низ d орбитала. Ове d орбитале, у интеракцији са остатком кристала чине широке траке, па се на атомима хрома апсорбује релативно широк распон таласних дужина. Из тог тракастог спектра, атоми се релаксирају у метастабилно стање. Релаксација је врло брза (неколико пикосекунди), и догађа се нерадијативно: не емитују се фотони, него се енергија троши у облику топлоте. Метастабилно стање има време живота око 4 милисекунде. Ласерско деловање се догађа између метастабилног и основног стања. Ласерско зрачење овог ласера има таласну дужину 694.3 nm, што одговара црвеној светлости. Као побуда користи се ксенонска бљескалица.
2 Примена
Рубински ласери оспорни као добар ласерски медијум. Ипак, још увек се користе у низу апликација где се захтевају кратки импулси црвене светлости. Тонирање пиксела црвеном бојом на холографском портрету се управо ради рубинским ласером. Услед његове велике излазне снаге и кохерентне таласне дужине на 694 nm, показао се као бољи од Nd:YAG ласера који често захтевају више импулса при формирању већих холограма. Рубински ласери се исто тако доста често користе при уклањању тетоважа и косе, али се у последње време све чешће замењују александритним ласерима чија цена пада.


Домреми ла Писел (Domrémy-la-Pucelle) насеље је и општина у североисточној Француској у региону Лорена, у департману Вогези која припада префектури Нефшато.
По подацима из 2011. године у општини је живело 142 становника, а густина насељености је износила 15,8 становника/km². Општина се простире на површини од 8,99 km². Налази се на средњој надморској висини од 270 метара (максималној 407 m, а минималној 268 m).
Домреми-ла-Пусеј је место рођења Јованке Орлеанке. У селу се налази очувана кућа у којој је рођена (претворена у музеј), као и црква где је крштена. Због тога, село посети на хиљаде туриста годишње.
Првобитни назив села је био Домреми, да би касније био преименован у Домреми-ла-Пусеј по надимку Јованке Орлеанке, Дева од Орлеанса (La Pucelle d'Orléans).
Француски краљ Карло VII Победник је 1429. године ослободио становнике села плаћања пореза, на инсистирање саме Јованке Орлеанке. Након француске револуције, порез је поново постао законска обевеза становника Домремиа.


Кевин Дан (Kevin Dunn; рођен 24. августа 1956. у Чикагу, Илиној), амерички је позоришни, филмски, ТВ и гласовни глумац. Његова сестра Нора Дан, је такође позната глумица и комичарка. Појавио се у филмовима Обележен за смрт (1990), Усијане главе! (1991), Чаплин (1992), Змијске очи (1998), Годзила (1998), Трансформерси (2007), Ратник (2011), Трансформерси: Тамна страна Месеца (2011), Громовнице (2021), поред многих.


Никола Радосављевић (Ужице, 5. фебруар 1991) српски је уметник који се бави графиком, цртежом и проширеним медијима у области цртежа.
1 Биографија
Никола Радосављевић је рођен 1991. у Ужицу, Србија. Дипломирао је, а потом и магистрирао 2015. на Факултету примењених уметности у Београду, одсек примењене графике, у класи редовне професорке Гордане Петровић. Тренутно је на другој години Докторских студија Факултета примењене уметности у Београду, где је и запослен у звању сарадника демонстратора на предмету графика. Члан је Удружења ликовних уметника Србије, графичка секција. Приредио је преко двадесет самосталних изложби у Котору, Краљеву, Београду, Новом Саду... Учествује на групним изложбама у земљи и иностранству (Србија, Холандија, Немачка, Кина, Швајцарска, Русија, САД...). Увршћен је у 39 најуспешнијих младих људи у земљи, област визуелне уметности, у новембарском издању ELLE магазина „39 најуспешнијих млађих од 30”.
2 Награде
Добитник је седамнаест награда и признања у области цртежа и графике, од којих се издвајају награда Учитељског факултета у Ужицу 2013. на XI Међународном графичком бијеналу суве игле, Специјална награда жирија за иновацију у стрип уметности за уметничку књигу на Међунардном салону стрипа, СКЦ, Београд, 2014. и 2016. Добитник је златне медаље, као део тима, на Прашком квадријеналу 2015. за национални наступ студентске секције „For provoking a dialogue”. Године 2016. добитник је награде ФПУ за најбољи графички лист на мастер студијама из фонда Михајло С. Петров, Музеј примењених уметности Београд, те награде за допринос техници суве игле и графички лист на VI Међународном бијеналу EX LIBRIS-а, Историјски архив, Панчево. Добитник је плакете за допринос Светском бијеналу цртежа у Остену, Македонија, 2017.


Пол Остер (Њуарк, 3. фебруар 1947 — Њујорк, 30. aприл 2024) био је амерички књижевник, сценариста, редитељ и преводилац.
1 Биографија
Пол Бењамин Остер рођен је у Њуарку, Њу Џерзи, у јеврејској породици средње класе од мајке Квини и оца Семјуела Остера. Имао три године млађу сестру која је са пет година постала психички нестабилна а касније је претрпела и менталне поремећаје.
Са дванаест година Остер је развио страст према читању. За то је делимично био заслужан његов ујак Ален Манделбаум који је оставио неколико кутија са књигама у Остеровој кући пре него што је кренуо на пут по Европи.
Похађао је Коломбија средњу школу у Мејпллвуду. Дипломирао је 1970. на Колумбија Универзитету, након чега се преселио у Париз где је радио као преводилац француске књижевности. Између осталих, преводио је дела Стефана Малармеа и Жосефа Жубера.
У Сједињене Америчке Државе се вратио 1974. и почео је да пише есеје, песме и романе. Превео је многа значајне дела француске књижевности.
Његов живот се одвијао између Америке и Европе. Докторирао је на катедри за енглеску и компаративну књижевност. Проучавао је Пруста и Џојса. Његово дело представља спој европских и америчких књижевних тема и стилских обележја.
Женио се два пута. Оба пута својим колегиницама, писцима. Године 1974. оженио се Лидијом Дејвис, али брак је трајао свега пет година. Заједно имају сина Данијела. По други пут се оженио 1981. године, Сири Хуствет. Из овог брака родила се кћерка Софи Остер која је глумица и певачица.
2 Награде
1989 Француска награда за културу за страну литературу за Њујоршка трилогија*1990 Награда Мортон Даувен Зејбл од Америчке академије за уметност и књижевност
1993 Награда Медицис за странце за Левијатан*1996 Награда Бодил – Најбољи амерички филм за: Дим*1996 Награда Индипендент спирит – Најбољи сценарио: Дим*1996 Награда Џон Вилијам Корингтон за допринос књижевност
2003 постао је члан Америчке академије за уметност и науку*2006 Награда Принц од Астурије за књижевност
2007 постао је почасни доктор на Универзитету у Лијежу
2012 Књижевна награда града Њујорка за белетристику*2017 У ужем избору за Награду "Букер" за 4321
3 Дела
3.0.0.1 Романи
Squeeze Play (1984) (написао је под псеудонимом Пол Бењамин)
Њујоршка трилогија (1987)
Град од стакла (1985)
Духови (1986)
Закључана соба (1986)
In the Country of Last Things (1987)
Месечева палата (1989)
The Music of Chance (1990)
Auggie Wren's Christmas Story (1991)
Левијатан (1992)
Мр. Вертиго (1994)
Dream Days in Hotel (1998)
Lulu on the Bridge (1998)
Sophie Calle: Double Game (1999)
Timbuktu (1999)
Књига опсена (2002)
Пророчка ноћ (2004)
Бруклинска ревија лудости (2005)
Путовања у скрипторијум (2006)
Човек у мраку (2008)
Невидљиви (2009)
Сансет Парк (2010)
Зимски дневник (2012)
Day/Night (2013)
4 3 2 1 (2017)
3.0.0.2 Поезија
Unearth (1974)
Wall Writing (1976)
Fragments from the Cold (1977)
Facing the Music (1980)
3.0.0.3 Мемоари
Откривање самоће (1988)
Report from the interior (2013)
3.0.0.4 Есеји
The Art of Hunger (1982)
3.0.0.5 Писма
Овде и сада (2013) - преписка између Пола Остера и Џона Максвела Куција
4 Сценарији за филмове
Дим (1995)
Модри у лицу (1995)
Лулу на мосту (1998)
Унутрашњи живот Мартина Фроста (2007)
Пандорина кутија (2018)
Након што је као тинејџер био сведок смрти пријатеља, појавио се у филму Act of God (2009), документарном филму о преживелима од удара грома.
5 Занимљивост
Овај признати амерички аутор и сценариста толико је био опсесиван по питању хигијене да је са собом носио свој прибор за јело, где год да је путовао.


ХК Спорт Васа (Vaasan Sport) професионални је фински клуб хокеја на леду из града Васе. Тренутно се такмичи у елитној хокејашкој лиги Финске Liiga.
Своје домаће утакмице игра у дворани Васа арена капацитета 4.448 места за хокејашке утакмице.
1 Историјат
Клуб је основан 1939. у оквиру спортског друштва ИФ Спорт (Idrottsföreningen Sport), док се као засебан хокејашки клуб издвојио тек 1962. године.
Хокејашки клуб Спорт је био један од оснивача садашње елитне лиге Финске, основане 1975. под именом СМ-лиига, али је већ након дебитантске сезоне 1975/76. испао из лиге. Наредних година клуб се такмичио у првој дивизији из које је у сезони 1991/92. испао у другу дивизију (трећелигашки ниво такмичења). У прву дивизију су се вратили тек у сезони 1997/98.
Иако су у сезони 2008/09. успели да освоје титулу у другој лиги (Местис лига), нису успели да изборе пласман у елитни ранг пошто су изгубили у доигравању од екипе Есет из Порија. Након што је екипа Јокерита напустила Лиигу и преселила се у КХЛ, на њихово место је од сезоне 2014/15. уврштена екипа Спорта из Васе.
2 Успеси
Местис лига: злато 2008/09.