Драгољуб М. Трајковић (Лесковац, 8. новембар 1904 — Београд, 6. јануар 1992) био је историчар, правник и публициста, пореклом из Лесковца.
1 Биографија
Драгољуб Трајковић рођен је 8. новембра 1904. године у Лесковцу, у трговачкој породици, терзије Михајла и Јулке Цекић Мојсинче.
Завршио је Правни факултет у Београду. Каријеру у правосуђу започео је 1932. године у Лесковцу као судијски приправник, где је радио до 1936. године. Након тога премештан је по казни, због свог јавног ангажовања, у Приштину а затим у Призрен, а потом у Пирот. По завршетку статуса судијског приправника, распоређен је као судија Среског суда у Охриду (1936—1940). Ратне године провео је као старешина Среског суда у Ариљу (1940—1942) и судија Окружног суда у Ваљеву (1942—1944). После рата изабран је за судију Врховног суда Србије (1945). До краја каријере био је помоћник и заменик јавног тужиоца Србије у Београду.
Драгољуб Трајковић преминуо је 6. јануара 1992. године у Београду у 87. години живота.
Био је оснивач и члан управе Народног универзитета у Лесковцу.
Скоро седам деценија био је хроничар и истраживач прошлости Лесковца и околине. У књижевном часопису Наше стварање и научном часопису Лесковачки зборник објавио је укупно око 200 прилога. Објављивао је и у другим новинама и часописима - Лесковачком гласнику, Лесковачком привреднику, Врањским новинама, Недељним новинама (Лесковац), Зети , Трибуни (Алексинац), Нашем листу, Браничеву (Пожаревац), Правди, Нашој речи (Лесковац), Архиву, Аналима, Правном животу (Београд). Током свога живота објавио је више од 100 већих студија, расправа и монографија о прошлости или савременим приликама Лесковца и околине, као и читавог Јужног Поморавља.
1.1 Награда
Добитник је Медаље града Лесковца за изванредне заслуге.
2 Библиографија
Прве радове, песме у прози, објавио са 19 година, у Ђачкој дружини (1923) у Крушевцу.
Прву књигу објавио је 1927. године (Први весници слободе).
2.1 Најважнија дела
Први весници слободе, Лесковац 1927.
Покрети за ослобођење у крајевима ослобођеним 1877/78, Лесковац 1928.
Ми једемо паприке па зидамо фабрике: прилози за студију манчестерства, Лесковац 1930.
Силуете из Фанара: прилози за студију манчестерства, Лесковац 1932.
Кратак преглед историје Лесковца и његове индустрије у: Лесковац јуче и данас, Лесковац 1935.
У чему је трајна појаве и развитка индустрије у Лесковцу: историја једне првобитне акумулације, Ужице 1940.
Из нашег Манчестра, Београд 1953.
Трагом народне епике у Јужном Поморављу, Лесковац 1955.
Ново Брдо и његов пад 1455, Лесковац, 1955.
Скобаљић код Ћустендила 1454. године, Лесковац 1955.
Нишка буна 1841: преглед извора и литературе, Лесковац 1955.
Историја лесковачке индустрије до Другог светског рата, Београд, 1961.
Немањина Дубочица од најстаријих времена до ослобођења од Турака 1961.
Глубочица у новијим историографским и другим радовима 1968.
Живот и рад Михаила М. Јовановића – Мике браде 1970.
Преглед лесковачког књижевног стваралаштва 1973.
Народни просветитељ и писац Сретен Динић и његово време, 1973.
Из прошлости Лесковца и околине: студије и чланци, 1977.
2.2 Радови објављени у Лесковачком зборнику
Становништво лесковачког краја од досељавања Словена до 1941. г. (II)
Стари лесковачки учитељи, Јован Ђорђевић (III)
Никола Скобаљић (IV)
Око Лесковачког закона од 27. Зилкаде 1275. г. (IV)
За историју средњевњковне Дубочице (V)
О Ђачкој дружини Светислав Вуловић до 1925. г. (VI)
Предратне организације студената лесковачког краја и стварање народне књижнице и читаонице у Лесковцу (VI)
О почецима лесковачке текстилне индустрије (VII)
Аустријски документи о Нишкој буни у 1841. години (VIII и X)
Два латинска текста о Дубочици и Лесковцу у 16. и 17. веку (XI)
Још о хановима у Грделичкој клисури (XI)
О земљорадничком покрету и о другим напреднијим акцијама и струјама у Лесковцу и околини од 1927. до 1936. г. (XIII)
У једно време охридско (XIV)
Глумац, сценограф и драмски писац Сима Бунић и његово позориште (XV)
...
2.3 Радови објављени у Нашем стварању
Ново Брдо и његов пад 1455. г. (1955)
Скобаљић код Ћустендила 1454. г. (1955)
Нишка буна 1841. г. (1955)
Из предратне Македоније (1954)
Између Шаре и Озрена (1954)
Из македонске прошлости (1955)
Грађа за историју културе наших крајева (1955)
Одломци једног изгубљеног документа (1957)
Из времена Радоја Домановића (1966)
Фреди Фазловски, глумац, песник и новинар (1969)
Аристомен Ристић, новинар и публициста (1970)
Стара и нова открића о Лази Костићу (1971)
У потрази за првим лесковачким часописом и за једним комадом о Лесковчанима (1971)
Две песме Сретена Динића и два његова сусрета са Јанком Веселиновићем (1971)
...
2.4 Радови објављени у Браничеву
Балкански хегемонисти и Македонија (1959)
2.5 Позоришни комади
Укачи си барјаче (Комад говори о Лесковчанима у време ослобођења њиховог града од Турака у децембру 1877. године) Објављено у Нашем стварању 1976.
Ладовинке и фотељке (О политичким приликама у Лесковцу између два рата) Објављено у Нашем стварању'' 1966/67.
Приказе на Трајковићеве радове писали су или их у својим делима цитирали наши познати научници, публицисти, новинари, књижевници и други, као што су: Тихомир Ђорђевић, Јован Ђорђевић, Драгослав Јанковић, Теофан Ристић, Ж. Милојковић, Б.М.Грашић, С. Галогажа, Раде Драинац, Милан М,Јовановић, Мика Брада, Милован Ристић и други.


Candy Crush Saga је бесплатна спој три у низу логичке видео-игре, коју је King објавио 12. априла 2012, за Фејсбук; остале верзије су за iOS, Android, Windows Phone и Windows 10.
У игри, играчи прелазе нивое мењањем обојених комада бомбона на табли за игру да би направили подударање од три или више исте боје, елиминишући те бомбоне са табле и заменивши их новим, што би потенцијално могло створити даље подударање. Спојеви од четири или више бомбона стварају јединствене бомбоне који делују као додаци и нуде веће могућности чишћења плоче. Нивои имају различите циљеве који се морају испунити у одређеном броју потеза или ограниченом времену, као што је одређени резултат или прикупљање одређеног броја слаткиша.
Candy Crush Saga сматра се једном од првих и најуспешнијих примена freemium модела; док се игра може у потпуности играти без трошења новца, играчи могу купити посебне помоћи како би могли лакше да пређу нивое, од којих Кинг добија приходе - на свом врхунцу компанија је наводно зарађивала скоро милион долара дневно. Око 2014. године преко 93 милиона људи је играло Candy Crush Saga, док је приход током тромесечног периода, како је извештавао Кинг, био преко 493 милиона долара. Пет година након објављивања на мобилном уређају, серија Candy Crush Saga прикупила је преко 2,7 милијарди преузимања, а игра је једна од најуспешнијих и најигранијих мобилних апликација у том временском оквиру. Кинг је од тада објавио три сродна наслова, Candy Crush Soda Saga, Candy Crush Jelly Saga и Candy Crush Friends Saga, а већина осталих наслова ове компаније су истог формата.
1 Процес играња
Candy Crush Saga је игра spoji 3 u nizu, где сe игра базира на пребацивању две суседне бомбоне међу неколико на играчкој табли како би се направио ред или ступац са најмање 3 бомбоне у истој боји. Спојене бомбоне се уклањају са табле, а бомбоне изнад њих падају у празне просторе док се нове бомбоне појављују са врха табле. Ово може створити нови подударни сет бомбона, који се аутоматски брише на исти начин. Играч осваја бодове за упарења и добија прогресивно више бодова за ланчане реакције. Поред тога, прављењем шибица од четири или више бомбона створиће се посебни бомбони који када се подударају могу очистити ред, ступац или други део плоче.
Игра садржи више нивоа који морају бити комплетирани по редоследу. Сваки ниво представља различит изазов за корисника, као што је постизање минималног резултата у фиксном броју потеза или чишћење бомбона у фиксном броју потеза, како би се потребни састојци довели до дна табле. Табле имају неколико различитих конфигурација и могу укључивати посебне просторе који имају своја јединствена правила, попут простора прекривених желеом који се мора очистити спајањем бомбона на том простору. Ако играч испуни циљ нивоа, добија од једне до три звезде на основу њиховог резултата и могу прећи на следећи ниво. У супротном, изгубиће један живот и морају покушати поново. Ако играчу понестане живота, мора да сачека одређено време у стварном свету док се њихови животи регенеришу пре него што поново покушају са нивоом. Завршени нивои се могу репродуковати по жељи.
Игра је проширена са бројним епизодама, додајући неколико десетина нових нивоа по епизоди, као и нову механику играња. Свака епизода има 15 нивоа играња. У првом великом ширењу игре, игра је додала засебан сет нивоа у свету снова. Док су нивои имали исте циљеве, играчи су морали да уравнотеже две насумично одабране боје бомбона да не би пореметили успавану сову Одис-а; ако то ураде, ниво се сматра изгубљеним и играч је мора да покуша поново. Ако би сакупили довољно подударних бомбона да би напунили мерач, игра аутоматски активира Moon Struck снагу: табла се чисти од свих бомбона те две боје, а играч је добија неколико потеза без потребе да брине о уравнотежењу боја. Након тога, Одус се враћа у сан и две нове боје су насумично одабране за равнотежу. То се наставља све док играч не заврши ниво или док му није понестало потеза као у главној игри. Нивои Dreamworld-а користили су другачији скуп живота од главне игре, омогућавајући играчу да прелази између овамо и назад. Свет снова више није доступан.
1.1 Куповина путем апликације
Игра зарађује новац путем куповина у апликацији (било путем кредитне картице, iTunes кредита или Google play кредита); играчи почињу са пет "живота", који се губе сваки пут када ниво није пређен. Ово се односи на све Кингове игре. Када су исцрпљени, корисници могу или послати захтеве својим Facebook пријатељима за више живота, причекати да се поново напуне (живот се обнавља сваких пола сата) или их купити. У почетку када играч направи куповину за нове животе, добија пет нових живота за одређену суму у одређеној валути. Од недавног ажурирања, када играч купи за нове животе, добија златне полуге, количина је зависна од тога колико новца потроши. Златне полуге се могу користити за нове животе, додатне потезе, помоћи или за откључавање нове епизоде. У одређеним тачкама, првенствено на почетку нових „епизода“, корисници такође морају да купе или приме захтев од најмање три пријатеља пре него што приступе следећем нивоу нивоа. Ажурирање је значило да су играчи чекали само 3 дана да би откључали следећу епизоду.
2 Развој
Пре објављивања Candy Crush Saga, већина Кингових игара биле су игре прегледача које се нуде преко њихове веб странице или партнерских портала као што су Yаhоо! . Неколико њихових игара представили су турнирски стил игре, где су играчи могли потрошити новац за улаз у такмичарске турнире за појaчања у игри, што је послужило као један од главних облика прихода компаније поред микротрансакција и рекламирања на ставкама у игри. Око 2009. године, Facebook је почео да привлачи програмере, нарочито Zynga, да нуде игре на друштвеним мрежама које би могле да се изграде на његовим основним сервисима; за Кинга, ово је резултирало великим падом играча са својих портала за игре у року од годину дана. У овом тренутку Кинг је почео да одређује како може да уђе у Facebook и придружена тржишта мобилних игара, растурањем одељења за развој веба за рад на Facebook-u и мобилним играма током 2010. године, укључујући објављивање неколико постојећих игара из прегледача на те платформе. Већина ових постојећих игара представљена је као бета верзије корисницима Facebook-a, а компанија је користила бројеве играча и повратне информације како би утврдила који од ових наслова има највише изгледа за напредак, омогућавајући им да се фокусирају интензивније на те наслове, док остатак бацају, у стилу брзог приступа прототипирању . Facebook платформа им је омогућила да истраже ширење својих постојећих игара у стилу турнира и могућност укључивања микротрансакција у игру.
У априлу 2011. Кинг је објавио своју прву cross-platform (Facebook и мобилну) игру, Miner Speed, која је имала једноставан концепт споји 3, који је позајмио концепте од Bejeweled који су помогли компанији да схвати прелаз између Facebook-a и мобилних игара за овај нови правац. Кингов први велики успех на овом пољу уследио је са Bubble Witch Saga, објављеном у октобру 2011; до јануара 2012. привукла је преко 10 милиона играча и била је једна од најбрже растућих Facebook игара у то време.Bubble Witch Saga увела је "сага" приступ за разлику од типичних игара које се подударају са плочицама, где уместо да игра траје кроз одређено време или док играч не досегне стање које се не може играти, игра је подељена на нивое који захтевају играч да испуни одређене циљеве у оквиру фиксног сета потеза и где би се следећи ниво могао достићи тек након завршетка претходног нивоа. Ови елементи саге омогућили су основе друштвеног играња, али нису захтевали улагање времена које су тада захтевали популарни наслови попут Farmville-a ; играчи би могли да играју само неколико минута сваког дана кроз сага модел. Успех Bubble Witch Saga успоставио је Кинга као одрживог програмера у овој арени, постајући други највећи програмер по дневном бројању играча на Facebook платформи до априла 2012, заостајући само за Zynga.Candy Crush Saga изабрана је за Кингову следећу Facebook игру засновану на популарности портал верзије Candy Crush, која је први пут објављена 2011. и која је била једна од пет најпопуларнијих игара до 2012. Основне идеје Miner Speed-a коришћене су за израду темеља Candy Crush Saga, додајући „сага“ елементе из Bubble Witch Saga . Прве идеје за Candy Crush Saga предложио је главни креативни директор Кинга, Себастиан Кнутсон, око 2011. Игра је први пут објављена за Facebook у априлу 2012. године и тада је имала само 65 нивоа. Игра је брзо стекла популарност, освојивши више од 4 милиона играча у року од неколико недеља од изласка.
Кинг је касније исте године објавио мобилне верзије за iОS и Аdroid, додајући функцију која је омогућила корисницима мобилних телефона да синхронизују свој напредак са Facebook верзијом. Кашњење издања мобилне апликације за Candy Crush Saga делимично је настало тако што је додата могућност репродукције мобилне верзије у режиму ван мреже која би се и даље синхронизовала након што се играч врати на мрежу.
2.1 Извештаји о апликацији
До 2013. године Candy Crush Saga је преузет више од 500 милиона пута преко уређаја са Facebook-a, iOS-a и Аndroid-а и сматран је најпреузиманијом апликацијом из Apple App Store-a, и имао је најмање 6,7 милиона активних корисника на свакодневном нивоу; игра је имала дневни приход од 633 000$ само од секције за Сједињене Америчке Државе. До 2014. године игра је имала преко 245 милиона активних играча сваког месеца, при чему је тај број пао на око 166 милиона до 2016. године. До новембра 2017. поново је порастао на 293 милиона активних месечних играча.
Иако је првобитно објављен са рекламирањем ради помоћи у приходу, Кинг је уклонио оглашавање 2013. године и једино је зарађивао новац од игре у облику куповине путем апликација. Само мали проценат базе играча куповао је предмете у игри, до око 4%, али то је довело до милионских долара месечног прихода за Кинг. У 2014. години играчи Candy Crush Saga потрошили су преко 1,33 милијарде долара на куповину путем апликација. Ово је пад у односу на претходну годину, јер су у другој половини 2013. играчи потрошили више од 1,04 милијарде долара. До 2015. године месечни приход процењен је на 120 милиона долара, али с падом играча који купују артикле у игри, на 2% до 2016. године, тај приход је опао на нешто више од 53 милиона долара месечно. Поново, крајем октобра 2018. године, месечни приход је порастао на 128 милиона долара.
Пет година након објављивања на мобилном уређају, серија Candy Crush Saga добила је преко 2,73 милијарди преузимања. Њен приход за квартал који је завршио у септембру 2017. године био је 250 милиона долара, чиме је остварио значајно побољшање у годишњем приходу од 2016. године. Она остаје једна од најбољих апликација за бруто приход за мобилне уређаје у четири године до 2017. године. До краја јула 2018. укупни приход остварен овом игром износио је 3,91 милијарди долара.Candy Crush посебно је споменут у медијима у Хонг Конгу, а јавља се да један од седам становника Хонг Конга игра ту игру. У децембру 2013. Кинг је ушао на јапанско тржиште низом телевизијских реклама у Јапану, а до 4. децембра постала је 23. најтраженија игра у Јапану на Андроид уређајима и број 1 који је највише преузет са App Store-а. То је уједно и најпопуларнија игра у Великој Британији свих времена.
2.2 Демографски подаци играча
58% играча су жене, док је 46% играча Gen X.
2.3 Награде
Candy Crush Saga освојила је награде People's Choice Awards за омиљену мобилну игру 2016. Такође је била добитница 9. Међународних игара за мобилне телефоне за најбољу друштвену игру.
3 Телевизијска емисија
ЦБС је креирао емисију Candy Crush-u уживо у партнерству с Кингом која је премијерно представљена 9. јула 2017. Било је то једносатно такмичење између неколико тимова за две особе који су користили интерактивне игре засноване на Candy Crush Sagi . Емисију је продуцирао Лионсгате.
Четири тима играју у свакој епизоди радећи различите изазове засноване на Candy Crush игри, а победнички тим добија загарантовано 100.000$


Лорена (Lorraine), односно Лотарингија (Lotharingien) је историјска област у источном делу данашње Француске. Обухвата просторе око горњих токова река Мозела и Мезе, од планинског венца Вогеза на истоку, до Шампање на западу. Настала је поделом старе Лотарингије (959) на два војводства: северно (Доња Лотарингија) и јужно (Горња Лотарингија), али временом је само Горња Лотарингија задржала свој историјски назив, тако да се хороним Лотарингија свео на јужни део (данашња француска Лорена). Све до средине 18. века, млађе Војводство Лотарингија било је у саставу Светог римског царства, а потом је заједно са суседним Војводством Бар анектирано од стране Краљевине Фанцуске и претворено у провинцију под називом Лорена и Бар. У савременој Француској, Лорена је била административни регион (1982-2016), а данас припада региону званом Велики Исток.
1 Назив
Назив данашње француске области Лорене потиче од назива старе Лотарингије, а пошто је то подручје вековима било предмет француско-немачких спорова и сукоба (Лоренско питање), у употребу су ушле две варијанте назива. У немачкој терминологији користи се облик Лотарингија (Lotharingien) или сажето Лотрингија (Lothringen), док се у француској терминологији користи званични назив Лорена (Lorraine) или локални облик Лурена (Louréne).
2 Географија
Лорену карактерише оштра клима, те разнолик терен прекривен шумама, пешчарама и барама. Значајно је учешће земљорадње (пшеница) и сточарства у економији региона. Експлоатација шуме. Угаљ, гвожђе, рудници соли. Топионице; тешка и текстилна инд. Гл. градови: Нанси, Мец, Верден, Линевил.


Станковце (Stankoc, Sankofci) је насеље у општини Глоговац, Косово и Метохија, Република Србија. Према попису становништва из 2011. године, село је имало 1.437 становника, већину становништва чинили су Албанци. Историјски и географски село Станковце припада Дреници. Село је након 1999. године позната и као Фљамурас (Flamuras).
1 Географија
Станковце припада џематском типу села, чији су џемати разређени један од другог, са примесом разбијености. У старини село се налазило на брежуљкастом земљишту, нешто више од данашњег положаја, поред сеоске чесме. Због подводног земљишта, село се преселилио на брдашце Дреничке површи. Родовска гумна се налазе до окућнице, а местимично и у окућницама. Поред неколико чесама село Станковац има и знатан број родовских бунара, који се налазе у окућницама родовским. Станковац има своју сеоску шуму, на коју имају подједнака права сви сељани овога села. Њиве и ливаде и остали локалитети у сели Станковцу имају ове називе: Zallina, Raldnik, Langjeve, Laze tё plepave, Gllavica, Rtina, Kroni mahalles, Bregui kishёs, Kulla, Krye vogёl, Krue madh, Krue blin, Gollesh, Ara te bregu kisha, Krajishta, Bregi paskashёt, Kroni pashkashёt.
2 Историја
До села се налази старовремско гробље звано Воре те крушћеве (Vorre tё krushqeve). О том гробљу код Албанаца овога села постоји следећа традиција. У старо време срели су се сватови две свадбе, на сеоском путу, па су се међусобно оружјем потукли и у крвавој борби спи су изгинули, и ту су сахрањени. У народу се верује, даје у старини био обичај, да се сватови увек потуку, ако се сретну на путу. У Станковцу се налази старовремска чесма, звана Kroni mretit. О тој чесми постоји код Албанаца следећа легенда: У cтapo доба, нигде у близини овоrа села није било воде. Кад је био Косовски бој 1389. године, наиђе туда турски султан Мурат, па како му је војска много била жедна, извади сабљу, замахне њоме и удари по једном камену из којег је одмах потекла вода. Тако је постала чесма Kroni mretil.
Село Стаиковце има неколико гробља. Тако, махала Ђурашин има гробље у селу Коратици, са којим се граничи. Главно сеоско гробље налази се покрај села. Уз то 1 махала има посебно своје гробље у своме махалском атару. Срби колонисти у 1935. години нису имали још своје сеоско гробље.
3 Порекло становништва по родовима
Подаци порекла становништва по родовима из 1936. године:
Албански родови:
Јусуфи, од фиса Шаља, 11 кућа. Пореклом су из Шаље у Албанији, одакле се доселила 1 кућа, 1685. године. Сматрају се међу најстарије родове овога села.
Ајази, од фиса Шаља, 1 кућа. Овај род припада групи старијих родова овога села. Порекло воде из Албаније из предела од Шаља, одакле се доселила 1 кућа 1615. године, насилно се усељавајући. Касније су купили земљу од некога Хаџи Ајдар—Гега из Ђаковице, феудалног господара овога села. Од овога рода 1 кућа је одсељена 1929. године у Ђаковицу.
Рама, од фиса Шаља, 11 кућа. Пореклом су из предела Шаљ, у Албанији, одакле се доселила 1 кућа 1715. године.
Пирак, од фиса Шаља, 4 куће. Досељени су из Пире, у Албанији, 1805. године, а доселила се 1 кућа. Од овога рода 1 кућа се одселила у Албанију 1928. године. По традицији род се населио на „батал’’, имање.
Вујаново, од фиса Краснић, 3 куће, мухаџири. Пореклом су из Вујанова—Пуста Река, одакле се 1 кућа доселила 1879. године.
Вишесел, фис Краснић, 2 куће, мухаџири. Пореклом су из села Доманека у Дреници, одакле су се 1735. године преселили у Топлицу. Из Топлице су 1879. године, прешли у Кишну Реку, а одатле у Станковац 1915. године, којом приликом је досељена 1 кућа.
Ђош, од фиса Шаља, 4 куће. Старином су из Ораховца, одакле су досељени 1835. године, а доселила се 1 кућа. Од овога рода 1 кућа остала у Ораховац, а 1 кућа се одселила у Ђаковицу.
Нишор, од фиса Битићи, 1 кућа. Овај се род доселио у Станковац 1930. године из дреничког села Доње Фуштице, и често се сељакало кроз дреничка села, занимајући се земљорадњом на чифлачким имањима.
Лаута, од фиса Кељменди, 1 кућа. Овај је род досељен 1835. године из дреничког села Корачице, одакле их је село протерало.
Дошљак, од фиса Шаља, 1 кућа. Овај рода се доселио у Станковац 1860. године из косовског села Слатине.
Коњуша, од фиса Соп, 1 кућа, мухаџири. Старином су из Албаније, а досељени су из Коњуше у Топлици прво на Косово, а са Косова као домазет њихов предак је дошао у Станковац.
Брестовце, од фиса Краснић, 2 куће, мухаџири. Досељена је 1 кућа 1879. године из Брестовца, код Лесковца.
Цигани (Мађупи):
Савров, од фис Шаља, 1 кућа. Досељени су 1855. године из Саврова, код Призрена.
Маковић, фис Краснић, 1 кућа. Досељени су 1925. године из Батуса на Косову.
Срби (колонисти):
Бодић, 1 кућа, славе Св. Јована Крститеља, а прислужују Св. Јована Летњег. Досељени су из Новог Аџибеговца - Смедерево после Првог светског рата као колонисти. Старином су из предела Бинач Мораве код Гњилана.
Игњатовић, 1 кућа, славе Св. Димитрија. Као колонисти су досељени 1928. године из Селевца, Смедеревске паланке. Старином су са Косова.
Куглер, 1 кућа, славе Св. Стевана, прислужују Св. Стевана Летњег. Пореклом су из Панчева, одакле се домаћин доселио 1934. године и у то доба прешао у православље из католицизма, а славе је примио од жениног рода.
Петковић, 1 кућа, славе Св. Димитрија. Досељени су из Селевца, код Смедерева, 1928. године. Старином су са Косова.
4 Становништво
Према статистичким подацима из 1914. године Станковац са засеоком Јуришинце, имао је 307 становника. Према попису становништва из 1921. године, Станковац је имао 275 становника са 40 домова. Према историчару Вукановићу који је вршио ономастички попис у Дреници 1935. године у Станковцу је било следеће популационо стање: албанских родова је било: 12, са 48 кућа. Цигана Мађупа је било: 2 рода, са 2 куће. Срба колониста је било: 4 рода, са 4 куће. Према попису становништва из 1948. године Станковац је имао 538 становника, од тога 280 мушких и 258 женских, са 21 кућом.
+Еволуција становништва


Михел Миклик (Michel Miklík — Пјештјани, 31. јул 1982) професионални је словачки хокејаш на леду који игра на позицијама крилног нападача.
Члан је сениорске репрезентације Словачке за коју је на међународној сцени дебитовао на светском првенству 2012. на ком је словачки тим освојио сребрну медаљу. Миклик је био члан и словачког олимпијског тима на ЗОИ 2014. у Сочију.
Као играч словачких Кошица освојио је две титуле првака Словачке, у сезонама 2008/09. и 2010/11.


Тамни развигор (Aricia artaxerxes) је лептир из породице плаваца (Lycaenidae).
1 Опис
Врло је сличан развигору (Aricia agestis). Шпиц предњих крила код мужјака је зашиљенији, наранџаста са горње стране предњих крила је једва присутна.
2 Распрострањење
Присутaн је у готово целој Европи. У Србији живи само у јужној половини земље, у брдско-планинском подручју.
3 Биологија
Јаја полаже појединачно на горњу страну листа биљке хранитељке. Презимљава у стадијуму гусенице.
Забележене биљке хранитељке укључују сунчев цвет (Helianthemum nummularium), здравац (Geranium sanguineum) и обични чапљан (Erodium cicutarium). У нашим крајевима период летења је од краја маја до почетка октобра.
4 Галерија


Бечки гасометри су четири велика објекта који су коришћени за складиштење гаса. Гасометри су изграђени у склопу комуналних гасовода (de) у 11. бечком округу Симерингу од 1896. до 1899. године. Градски гас је првобитно коришћен само за уличне светиљке, али је 1910. године уведена његова употреба за кување и грејање у приватним кућама. Гасометри су коришћени од 1899. до 1984. за смештај око 90.000 м³ (кубних метара) гаса. Након преласка са градског на природни гас између 1969. и 1978. године, више се нису користили и угашени су.
Данас се гас може складиштити под земљом или у сферним конструкцијама под много вишим притисцима и у мањим запреминама од релативно великих конструкција бечких гасометара. Године 1978. бечки гасометри су проглашени за заштићене историјске знаменитости. Сачувани су само спољашњи зидови од опеке. Унутрашње структуре су нашле нову стамбену и комерцијалну употребу.
1 Нова намена
Гасометар Б је представљен у филму о Џејмсу Бонду из 1987. Дах смрти, у сцени где генерал Косков стиже у зграду након што је побегао из Братиславе у капсули гасовода, и затим бива спроведен до врха зграде, одакле је одлетео у авиону.
Беч је предузео реконструкцију и ревитализацију заштићених споменика и 1995. године позвао на идеје за нову употребу гасометара. Одабрани дизајни архитеката су завршени између 1999. и 2001. године. Сваки гасометар је подељен на неколико зона за живот (станови на врху), рад (канцеларије на средњим спратовима) и забаву и куповину (шопинг центри у приземљу). Нивои тржног центра у сваком гасомеру повезани су са осталим гасометрима преко пасарела. Историјски спољни зид је конзервиран. Једна од идеја која је одбијена за пројекат био је план архитекте Манфреда Ведорна да се гасометри користе за хотеле и објекте за планирану Светску изложбу у Бечу и Будимпешти.
30. октобра 2001. градоначелник Беча је званично отворио реновиране гасометре, иако су станари почели да се у њих усељавају још у мају 2001.
Унутрашњи садржаји обухватају музичку салу (капацитета 2000 – 3000 људи), биоскоп, студентски дом, општински архив и друге садржаје. У четири куле има око 800 станова (две трећине унутар историјских зидова од цигле) са 1.600 редовних станара, као и око 70 студентских станова са око 250 станара.
Данас ову локацију опслужује метро линја У3 и станица "Гасометер".
2 Додатна литература
Josef Dollinger: Die Wiener städtischen Gaswerke. Wiener Städtische Gaswerke Eigenverlag, Wien 1938.
50 Jahre städtisches Großgaswerk Wien-Simmering. Wiener Städtische Gaswerke Eigenverlag, Wien 1949.
Robert Medek: 85 Jahre städtisches Gaswerk Wien-Simmering. Kommunale Gasversorgung seit 1899. Wiener Stadtwerke-Gaswerke Eigenverlag, Wien 1984.
Alexander Sadlek, Thomas Guss: 100 Jahre Wiengas. 1899–1999. Wiengas, Wien 1999.


Роберт Харболд Макдауел (Robert Harbold McDowell; Сирија, 23. мај 1894 — Округ Пинелас, 2. јун 1980) је био амерички историчар, доктор историјских наука и обавештајни пуковник Канцеларије за стратешке услуге током Другог светског рата.
Између августа и новембра 1944. године, предводио је америчку савезничку мисију у штабу генерала Драгољуба Михаиловића, начелника Штаба Врховне команде Југословенске војске у Отаџбини. Заједно са њим, учествовао је у операцији Халијард.
1 Образовање и научна каријера
Роберт Харболд Макдауел је рођен 23. маја 1894. године у Сирији, која се тада налазила у саставу Османске империје. Његови родитељи су били Американци јерменског порекла.
Студије је започео на Вустер колеџу у Охају 1915. године, а наставио на Државном универзитету Охајо. На Универзитету Мичиген је магистрирао 1931. године, а потом и докторирао 1933. године.
Између 1928. и 1931. године, радио је као теренски истраживач у експедицији на обали Тигра, која се бавила наслеђем Селеукида. Експедицију су организовали Музеји уметности Толедо и Музеј уметности Кливленд. Као истраживач сарадник Института за археолошка истраживања Универзитета Мичиген, запослио се 1931. године.
Од 1. маја 1935. године је водио изучавање локалних нумизматичких збирки у Персији. Исте године је добио признање Џон Симон Гугенхајм меморијалне фондације (John Simon Guggenheim Memorial Foundation).
На Универзитету Мичиген је био асистент професор историје Балкана.
2 Други светски рат
2.1 Долазак у штаб генерала Михаиловића
Крајем августа 1944. године, Макдауел је са још шесторицом припадника групе „Ренџер“, дошао из Каира на територију Југославије, са задатком да се придружи генералу Драгољубу Дражи Михаиловићу и узме учешће у операцији Халијард, чији је циљ био спасавање америчких ваздухопловаца оборених изнад југословенске територије 1943. и 1944. године. Потпуковник Џорџ Мусулин, који се већ налазио у Михаиловићевом штабу, обавестио га је 22. августа да Макдауел долази по директом упутству америчког председника Френклина Рузвелта.
Макдауел је присуствовао борбама припадника ЈВуО против бугарских и немачких снага. Уз Михаиловића се нашао 12. септембра, када је преко радија Лондон емитован позив краља Петра II Карађорђевића да се снаге ЈВуО ставе под команду Јосипа Броза Тита. Тада је Макдауел изнео мишљење Михаиловићу, потпуковнику Драгославу Рачићу и капетану Нешку Недићу да они треба да наставе свој ратни пут и да је ово велика краљева грешка.
2.2 Преговори са Немцима
У два наврата, Макдауел се састао са Рудолфом Штеркером, делегатом Хермана Нојбахера, специјалног Хитлеровог саветника за Балкан. Оба састанка су одржана у штабу генерала Михаиловића, али он њима није присуствовао. Макдаеул је чак тврдио да се Михаиловић противио било каквом састанку са немачким заповедницима. Штеркер је наводно понудио предају немачких снага западним савезницима ради даље заједничке борбе против бољшевизма, на шта је Макдауел одговорио:
Немачка ће капитулирати пред сва три савезника и ваше интриге између Совјетског Савеза и западних демократија неће помоћи.
2.3 Напуштање Михаиловићевог штаба
Макдаеул је наставио да се повлачи са штабом генерала Михаиловића кроз источну и северну Босну. У Осјечанима код Добоја, Макдаеул је одржао говор пред окупљеним народом. На многим местима је извршена и смотра припадника Југословенске војске у Отаџбини. Након Черчилове интервенције, Макдауелу је наређено да напусти Михаиловићев штаб. Међутим, због неповољног стања на фронту, Макдауел није могао да узлети и напусти Југославију. Зато је Јосип Броз затражио од Фицроја Маклејна, шефа британске војне мисије при Врховном штабу Народноослободилачке војске Југославије, да се заузме код својих претпостављених за Макдауелом одлазак, јер његово присуство код Михаиловића може нарушити односе партизана са британским и америчким савезницима.
Из штаба ОСС-а у Барију, сугерисано му је 9. октобра да се придружи најближој партизанској јединици. Он је одговорио два дана касније, да би такав потез тренутно био ризичан и неизводљив.
Макдауел је са аеродрома код Бољанића на Озрену 1. новембра 1944. године напустио штаб генерала Михаиловића, који је након тога практично изгубио везу са америчким и уопште западним савезницима. У његовом штабу су до 11. децембра остали још капетан Ник Лалић и један његов сарадник. Они су му понудили да са њима оде у Италију, али је Михаиловић то одбио.
Генерал Михаиловић је писао југословенском посланику Фотићу у Вашингтону и поменуо да је Макдаеул "велики наш пријатељ".
3 Послератна делатност
После хапшења генерала Михаиловића од нових комунистичких власти у Југославији 1946. године, Макдауел је учествовао у раду Комитета за праведно суђење генералу Михаиловићу. Пред овим комитетом је дао изјаву:
Мени лично није познат ниједан случај нагодби између Михаиловићевих команданата и Немаца, али по обавештењима из друге руке и мојој личној оцени југословенског духа, могу да замислим да је таквих нагодби било у оним крајевима који су привремено измицали ауторитету генерала Михаиловића. (…) …очигледно је да је већина сељака и интелектуалаца у Србији не само поштовала већ и волела генерала Михаиловића.
Макдауел је до краја живота заступао тезу је Југословенска војска у Отаџбини имала неупоредиво већи значај у саботажама немачких снага и да су оне управо ЈВуО виделе као главног непријатеља. Уз то, тврдио је да је: „главна брига партизанског руководства није била уништавање Немаца, већ националиста и национализма у Југославији и на Балкану."
На основу рукописа за књигу "The Key Role in Southeastern Europe During World War Two of the Serbs and their Commander General Draza Mihailovich Despite their Abandonment by Churchill and Roosevel" који је оставио, 2012. године се у Србији појавила књига "Стрељање историје".
4 Библиографија
Stamped and Inscribed Objects from Seleucia on the Tigris, 1934;
Coins from Seleucia on the Tigris, 1935;
The Key Role in Southeastern Europe During World War Two of the Serbs and their Commander General Draza Mihailovich Despite their Abandonment by Churchill and Roosevelt.
5 Галерија


Исак Луис Бејтиа Ласо (Isaac Luis Beitía Lasso; Панама Сити, 8. август 1995) панамски је пливач чија ужа специјалност су спринтерске трке слободним стилом. Вшеструки је национални првак и рекордер у тркама слободним стилом у великим и малим базенима.
1 Спортска каријера
Бејтиа је дебитовао на међународној пливачкој сцени на Светском првенству у малим базенима у Дохи 2014. где није остварио неке запаженије резултате. Четири године касније, на првенству у кинеском Хангџоуу 2018. успео је да исплива неколико личних рекорда.
На светским првенствима у великим базенима је дебитовао у корејском Квангџуу 2019. где је наступио у квалификационим тркама на 50 слободно (63) и 100 слободно (58. место). Две недеље касније по први пут је учествовао на Панамеричким играма које су те године одржане у Лими где је пливао у финалним тркама штафета на 4×100 слободно и 4×100 мешовито.


Gisekiaceae је мала фамилија зељастих биљака из реда Caryophyllales. Обухвата један род (Gisekia) са пет врста, распрострањених у Африци и Азији.
Таксономски статус фамилије је често оспорен (нпр. не постоји у класификацији APG из 2000. године), а филогенетски положај фамилије у реду је неутврђен. Постоје подаци који указују на сродност са фамилијом Phytolaccaceae.


Париски мир закључен је 4. децембра 1259. године између француског краља Луја IX и енглеског краља Хенрија III. Њиме је окончан вишедеценијски конфликт између династија Плантагенет и Капета.
1 Увод
Војводство Нормандија налази се у саставу краљевине Енглеске од 1166. године, када је нормандски војвода Вилијам поразио краља Харолда у бици код Хејстингса и преузео власт у Енглеској. Године 1204. француски краљ Филип II преотима континенталне поседе Нормандије од енглеског краља Јована без Земље. Сукоб између две државе настављен је све до 1259. године када је закључен Париски мир.
2 Мир
Одредбама Париског мира, континентална Нормандија припала је Француској, а Каналска острва Енглеској. Хенри се одрекао контроле над Меном, Анжујем и Поатјеом. Енглески краљ задржао је титулу војводе Аквитаније и земље у Гаскоњи и Аквитанији, али као вазал француског краља. Луј је, за узврат, ускратио подршку енглеским побуњеницима и уступио Хенрију Лимож, Каор и Периге.


Манлихер М1901'' (Mannlicher M1901), аустријски полуаутоматски пиштољ с почетка 20. века. Коришћен је као лично оружје у Првом светском рату.
1 Карактеристике
Полуаутоматски пиштољ Манлихер М1901'' је радио на принципу трзања затварача. Укупне масе око 940 г и калибра 7,63 мм, пунио се оквиром са 8 метака. Почетна брзина метка износила је око 312 м/с.
2 Напомене
3 Спољашњи извори


Фудбалски клуб Хонвед Будимпешта (Budapest Honvéd Football Club) је мађарско спортско друштво из Будимпеште, најпознатије по свом фудбалском клубу. Основани са као Кишпешт (по крају града), а 1944. су добили своје данашње име. Најпознатији играчи свих времена који су играли за Хонвед су: Ференц Пушкаш, Шандор Кочиш, Јожеф Божик и Золтан Цибор. Тренутно се такмичи у Првој лиги Мађарске.
1 Успеси
Прва лига Мађарске: 14
1949/50, 1950, 1952, 1954, 1955, 1979/80, 1983/84, 1984/85, 1985/86, 1987/88, 1988/89, 1990/91, 1992/93, 2016/17.
Куп Мађарске: 7
1926, 1964, 1985, 1989, 1996, 2007, 2009.
Митропа куп: 1
1959.


Бинго (пун назив:''''Bingo export-import Tuzla d.o.o.) је босански ланац супермаркета са седиштем у Тузли.
1 Историја
Бинго је 1993. основао босански бизнисмен Сенад Џамбић са седиштем у Тузли .
Џамбић, шесто дете рудара и електричара по занимању, осамдесетих је покренуо неки мали посао: „Пре рата два брата и ја смо имали око 120 кошница у аутобусу и могли смо произвести до 30 тона меда годишње. Деведесетих година радио сам у руднику, поседовао сам и билијар, флипер и покер машине, од 1985. се бавим тиме и формирано је предузеће. Бинго долази из тог времена. Хајде да зарадимо нешто, одмах инвестирај.“
2010. Бинго је добио кредит ЕБРД- а за подршку енергетске ефикасности – први од многих других кредита европских развојних банака.
2014. Бинго је постао највећа домаћа малопродајна компанија у Босни и Херцеговини преузимањем компанијаInterex BiH и Tuš Trade BiH. Промет у 2014. години био је већи од 500 милиона КМ.
2015. Бинго је имао 175 отворених радњи у Босни и Херцеговини и више од 5.500 запослених. Исте године Џамбића је (са приходом од 258,9 милиона евра) Форбс сврстао као други најбогатији човек у Босни и Херцеговини након Изудина Ахметлића, власника Хифа групе.
Након пропасти хрватског Агрокора, Џамбић је купио неколико његових подружница у Босни и Херцеговини. Купио је и тузланску фабрику грицкалица Мајевица .
2017. Бинго је постао највећи ланац супермаркета у Босни и Херцеговини након поделе Конзума и Меркатора у Босни и Херцеговини. Исте године Џамбић је купио тузланску фабрику Дита, којом су од стечаја 2014. самостално управљали запослени
Џамбић је 2018. спасао фирму Тузлански кисељак доо која је била у власништву Пиваре Тузла.
19. априла 2024. Бинго је отворио своју 225. продавницу.


Плаћање по клику (pay-per-click, PPC), у интернет маркетингу представља начин оглашавања у ком оглашивач плаћа надокнаду за оглашавање према броју прегледа огласа, тј. према броју прегледа који су прикази изазвали. Функционише по принципу надметања (лицитације) како би се плаћало само када посетилац интернет странице на којој се налази оглас прегледа оглас на одређеној страни сајта.
Такав облик плаћања накнаде оглашавања присутан је од средине 1990-их година 20. века. Данас овај модел оглашавања користе платформе ѕа оглашавање великих интернет претраживача попут Гугл-а и Јаху-а. Своју велику популарност дугује могућности плаћања поврата инвестиције. За успешну PPC кампању, потребно је обратити пажњу на мерење конверзија, одређивање прихватљивог буџета, проналажење кључних речи специфичних за браншу, уметност доброг писања реклама и обезбеђивање квалитета огласа и одредишног садржаја.
Појам се често меша са термином плаћања прегледа (Pay-to-click, PTC), у ком купац мора прво да плати мању надокнаду како би могао видети оглас.
1 PPC термини
CPC – износ који оглашивачи плаћају за сваки клик на њихов оглас.
Ad Rank – начин на који Гоогле и остали претраживаћи рангирају огласе.
Impression – прикази означавају колико пута је оглас виђен; ова метрика је најважнија у кампањама које се фокусирају на препознавање бренда.
CPM (Cost Per Mile) – цена за хиљаду приказа, често се користи за видео огласе.
Conversion Rate – проценат људи који су извршили жељену активност (Call To Action) након што су посетили страницу кликом на оглас.
Landing Page – страница на коју корисници долазе након што кликну на оглас.
Ad Extensions – додаци тексту које је продавац написао; то могу бити информације на које је могуће кликнути, као што су адреса, број телефона, е-пошта, спољашње везе, итд. На овај начин корисници имају могућност да сазнају више о понуди и продавцу.


Осма (Осьма) река је у европском делу Русије која протиче преко територије Смоленске области и лева је притока Дњепра (део басена Црног мора). Протиче преко територија Вјаземског и Дорогобушког рејона.
Извире у југозападним деловима Вјаземског побрђа (микроцелина Смоленског побрђа) на територији Вјаземског рејона код железничке станице Ждановка на линији Москва—Минск. Првобитно тече у смеру југозапада, а потом скреће ка северозападу и након 104 km тока улива се у Дњепар као лева притока источно од града Дорогобужа.
Укупна површина басена ове реке је 1.530 km². најважније притоке су Семљовка, Хица, Велика и Мала Кострја, Кореја и Рјасна.


Предсједник Републике Финске (Suomen tasavallan presidentti, Republiken Finlands president) је шеф државе у Финској. Од 2024. године предсједник је Александар Стуб.
1 Избор
Предсједник Републике Финске се бира на општим изборима. Мандат предсједника редовно траје шест година, али уколико је предсједник спријечен бира се нови предсједник на мањи мандат. За предсједника може бити изабран само фински грађанин по рођењу. Једно лице може бити највише два пута узастопно бирано.
Кандидата за предсједника може предложити политичка странка која има мјесто у Едускунти или најмање 20.000 људи са правом гласа. Уколико постоји само један кандидат, он аутоматски постаје предсједник без гласања. Уколико је више кандидата, побјеђује кандидат који има најмање 51% гласова. Уколико ниједан кандидат нема толико, два кандидата са највећим бројем гласова иду у други круг. У случају равне подјеле гласова, кандидат се бира жријебом.
При ступању на дужност предсједник полаже заклетву пред Едускунтом и затим преузима дужност од одлазећег предсједника.
2 Надлежности
Надлежности предсједника Републике Финске су непосредно одређена у Уставу, али предсједник може вршити и друга овлашћења на основу закона. Извршну власт врши предсједник и Државни савјет који мора имати подршку Едускунте.
Предсједник углавном доноси одлуке на предсједничким засједањима којима он предсједава. Сви министри присуствују овим засједањима. Такође су присутни канцелар правде или замјеник канцелара правде и секетар засједања који води записник.
На предлог премијера, а након консултовања са парламентарним клубовима, предсједник може распустити парламент и расписати пријевремене изборе. Предсједник такође отвара и затвара засједања Едускунте сваке године уз пригодну церемонију.
Премијера и остале министре именује и разрјешава предсједник Републике Финске. Након консултовања са парламентарним клубовима, предсједник предлаже Едускунти кандидата за премијера. Уколико кандидат добије повјерење Едускунте он постаје премијер и затим формира Државни савјет. Уколико парламент искаже неповјерење премијеру касније, предсједник Републике Финске је дужан да га разријеши.
Предсједник Републике Финске именује:
гувернера и остале чланове Одбора Банке Финске;
провинцијске гувернере;
канцелара правде и вицеканцелара правде;
главног тужиоца и замјеника главног тужиоца;
сталне државне подсекретаре — највише службенике министарстава;
сталног секретара и подсекретаре Министарства спољних послова, инспекторе амбасада и амбасадоре;
шефове централних агенција.
Предсједник Републике Финске такође поставља:
официре Оружаних снага и Граничне гарде;
сталне судије, укључујући предсједнике и чланове Врховног суда и Врховног управног суда, Апелационог суда и Апелационог управног суда.
Предсједник Републике Финске закључује уговоре са другим државама у сагласности са Државним савјетом. Већину међународних уговора мора прихватити Едускунта, а друге потврђује предсједник својим указом. Одлуке о објављивању рата и закључивању мира доноси предсједник са пристанком Едускунте.
Предсједник је дужан да потврди и потпише све законске предлоге које је усвојила Едускунта пре но што постану закони. Он га мора пописати у року од три мјесеца и има право да затражи мишљење Врховног суда или Врховног управног суда. Уколико предсједник не потпише закон у року, Едускунта га поново разматра и усваја и тада он ступа на снагу и без потписа предсједника. Предсједнички вето је углавном успјешан у спречавању законског предлога да постане закон.
Предсједник има право да даје помиловања. Општа помиловања може давати, али уз пристанак Едускунте.
Предсједник Републике Финске је врховни командант Оружаних снага, али може препустити овај положај другом финском грађанину. Као врховни командант, предсједник има право да доноси војне наредбе које се тичу војне одбране, организације војске, војног кадра и војних чинова. Одлуке које се тичу војних наредби, предсједник доноси у сагласности са премијером и министром одбране. Предсједник одлучује о војним именовањима у сагласности са министром одбране.
3 Списак председника
!Број
!Портрет
!Председник
(Рођен–Умро)
!Почетак функције
!Крај функције
!Политичка партија
!1
Карло Јухо Стахлберг(1865–1952)
26.јул 1919.
2.март 1925.
Национална напредна странка (Ed.)
!2
Лаури Кристиан Релендер (1883–1942)
2 March 1925
2 March 1931
Пољопривредна лига (ML)
!3
Пехр Евинд Свинхувуд (1861–1944)
2.март 1931.
1.март 1937.
Партија народне коалиције (Kok.)
!4
Кјости Каило (1873–1940)
1.март 1937.
19.децембар 1940
(умро)
Пољопривредна лига (ML)
!5
Ристо Рити (1889–1956)
19.децембар 1940.
4.август 1944.
(поднео оставку)
Национална напредна странка (Ed.)
!6
Карл Манерхајм (1867–1951)
4.август 1944
11.март 1946.
Независан политичар
!7
Јухо Кусти Пасикиви (1870–1956)
11.март 1946.
1.март 1956.
Национална коалиција Финске(Kok.)
!8
Урхо Кеконен (1900–1986)
1.март 1956.
27.јануар 1982
Центричка партија (Финска)
!9
Мауно Коивисто (1923–2017)
27.јануар 1982.
1.март 1994.
Социјалдемократска партија Финске(SDP)
!10
Марти Ахтисари
(1937–2023)
1.март 1994.
1. март 2000.
Социјалдемократска партија Финске(SDP)
!11
Тарја Халонен (р. 1943)
1.март 2000.
1. март 2012.
Социјалдемократска партија Финске(SDP)
!12
Саули Нинисте (р. 1948)
1.март 2012.
1. март 2024.
Национална коалиција Финске(Kok.)
!13
Александар Стуб (р. 1968)
1. март 2024.
Тренутно
Национална коалиција Финске(Kok.)


Црвени дујкер (Cephalophus rufilatus) је врста дујкера.
1 Угроженост
Ова врста је наведена као последња брига, јер има широко распрострањење и честа је врста.
2 Распрострањење
Ареал црвеног дујкера обухвата већи број држава. Живи у Гамбији, Сенегалу, Уганди, Судану, Малију, Нигеру, Нигерији, Камеруну, ДР Конгу, Бенину, Буркини Фасо, Централноафричкој Републици, Чаду, Обали Слоноваче, Гани, Гвинеји, Гвинеји Бисао, Сијера Леонеу и Тогу.
3 Станиште
Станишта врсте су шуме и саване.


Sony Music Entertainment, позната и као Sony Music и по скраћеници SME, америчка је музичка корпорација под руководством америчке Sony корпорације, подружнице јапанске конгломератне Sony корпорације. Друга је највећа издавачка кућа на свету, после Universal Music Group-а.
1 Певачи
Неки од певача који тренутно раде или су некада радили за Sony Music Entertainment:
2NE1
Адел
Агнес Моника
Ајрон мејден
Алис ин чејнс
Алиша Киз
Ал Јанковик
Аманда Сајфред
Анастасија
Ана Виси
Ашер Рејмонд
Бекстрит бојс
Барбра Страјсенд
Бела Торн
Бијонсе Ноулс
Боб Дилан
Boney M
Бритни Спирс
Бруно Марс
Вил Смит
Витни Хјустон
Дејвид Боуи
Давид Гета
Дајдо
Дјуран Дјуран
Елена Папаризу
Ема Робертс
Енрике Иглесијас
Eurythmics
Evanescence
Зендеја
Карли Реј Џепсен
Кејти Пери
Кели Кларксон
Кончита Вурст
Крис Браун
Кристина Агилера
Леа Мишел
Лиона Луис
Ленард Коен
Лорди
Манга
Мараја Кери
Марк Ентони
Мајкл Џексон
Мајли Сајрус
Modern Talking
Ники Минаж
Никол Шерзингер
Oasis
One Direction
Пол Макартни
Пинк
Пинк Флоyд
Рики Мартин
Рита Ора
Саманта Фокс
Сергеј Лазарев
Сијера
Стиви Вондер
Сузан Бојл
Тина Тарнер
Хилари Даф
Џастин Тимберлејк
Џенифер Лопез
Џенифер Лав Хјуит
Џесика Симпсон
Џеси Џеј
Џони Кеш
Џорџ Мајкл
Шакира
Шугабејбс


Мирослав Пушоња (Џимрије код Хан Пијеска, 1954) српски је интелектуалац, предавач и консултант за лидере у приватном и јавном сектору.
1 Биографија
Основну и средњу школу завршио је у Хан Пијеску. Школовање је наставио у Београду, гдје је завршио Сaoбрaћајни фaкултeт, да бу затим мaгистрирao нa Мaшинскoм фaкултeту у Крaгујевцу 1983. гoдинe oдбрaнoм рaдa нa тeму „Усклaђивaњe динaмичких својстaвa OTO мoтoрa и путничких вoзилa“ (мeнтoр прoф. др Душaн Симић). Нa Maшинскoм фaкултeту у Крaгујевцу рaдиo je oд 1984. дo 1986. гoдинe кao aсистeнт зa прeдмeт Eксплoaтaциja мoтoрних вoзилa. Дoктoрирao je нa Maшинскoм фaкултeту у Бeoгрaду.
Радио је у предузећима
Дaнaс прeдaje нa English School of Business у Бeoгрaду.
Објавио је 10 стручних књига чија је тема пложај савременог човјека у друштву.


КК Лимбург јунајтед (Limburg United) је белгијски кошаркашки клуб из Хаселта, града у провинцији Лимбург. Из спонзорских разлога пун назив клуба тренутно гласи Хубо Лимбург јунајтед (Hubo Limburg United). У сезони 2016/17. такмичи се у Првој лиги Белгије.
1 Историја
Клуб је основан 2014. године и већ од сезоне 2014/15. почео је да се такмичи у Првој лиги Белгије. У том такмичењу најбољи резултат остварио је у сезони 2015/16. пласманом у полуфинале. У сезони 2016/17. стигао је до финала Купа Белгије.
У сезони 2016/17. учествовао је у ФИБА Купу Европе, али је такмичење завршио већ у првој групној фази.
2 Успеси
2.1 Национални
Куп Белгије:
Финалиста (1): 2017.


Велики Принос (Μεγάλος Πρίνος, Мегалос Принос) је насељено место на острву Тасос у периферији Источна Македонија и Тракија, Грчка. Према попису из 2021. године било је 35 становника.
Велики Принос је на попису из 1913. године имало 1.030 становника. После Грчког грађанског рата становништво се масовно иселило у новоизграђено насеље Принос, тако је 1951. село било без становника, док је 1961. године имало 13 мештана.


Бранко Миљуш (Горња Драготиња код Приједора 22. март 1936 — Београд 29. фебруар 2012) био је српски графичар и сликар. Бавио се мозаиком, витражом, илустрацијом, графичким дизајном и педагошким радом.
1 Биографија
Са породицом је две године живио на железничкој станици Горња Драготиња, након чега се сели за Приједор. Почетком Другог светског рата у Приједор су са тенковима стигли Немци, а по њиховом одласку у град су дошле усташе. Усташе су њега, сестру и мајку из Приједора одвеле у Дубицу, гдје је био припремљен транспорт за Јасеновац. У Дубици је рањен шрапнелом у ногу. Транспорт је умјесто у Јасеновац отишао у Гарешницу између Загреба и Бјеловара. У Гарешници су привремено смјештени код једне породице, а затим су ступили у контакт са његовим најстаријом братом Миланом. Милан је преко веза обезбједио аусвајсе са којима им је обезбјеђен пролаз у Србију, након чега долазе у Београд. У Београду му је учитељ био Миладин Зарић, човек који је 20. октобра 1944. године спасао Стари савски мост од рушења.
Миљуш је завршио сликарски одсек на Академији ликовних уметности у Београду 1958. у класи професора Недељка Гвозденовића и магистраске студије графике код професора Бошка Карановића 1961. Специјализовао је графику у атељеу Џонија Фридландера у Паризу.
Био је сликар, графичар, мозаичар и витражиста. Бавио се илустрацијом и графичким дизајном и педагошким радом.
Био је редовни професор на Факултету ликовних уметности у Београду, Академији лепих уметности у Београду, Академији уметности у Бањој Луци и гостујуци професор на неколико факултета у Србији.
Умро је у Београду Београду 29. фебруар 2012. године и сахрањен је 3. марта 2012. у Алеји заслужних грађана на Новом гробљу у Београду.
2 Награде и признања
Бранко Миљуш је добитник 22 престижне награде, међу којима су најзначајније:
награда на првом Октобарском салону,
„Политикине“ награде,
награде на међународној излозби "Bianco e nero" у Лугану...
освојио је и Велики печат Галерије „Графички колектив“,
прву награду за сликарство на излозби "Ex tempore" у Пирану,
награду "Piter Ludvig" у Бечу,
награде за животно дело „Златни беочуг“ и
Седмојулске награде Републике Србије.
3 Изложбе
Имао је 40 самосталних изложби и неколико стотина колективних изложби у земљи и иностранству.
3.1 Одабране самосталне изложбе
2008. Галерија Хаос, Београд
2005. Народни музеј, Пожаревац
2003. Галерија 107, Земун
2002. Лазарева, Ковин
2001. Градска галерија, Зрењанин
1999. Галерија Прогрес, Београд
1996. Национална галерија, Хараре, Зимбабве
1993. Музеј савремене уметности, Београд
3.2 Одабране међународне изложбе
2005. Cremona art and the printing press* 1999. Међународна изложба графике, Љубљана, Словенија
1998. Међународна изложба графике: БГД 98, Београд
1989. Међународна изложба графике, Варна, Бугарска
1986. Међународна изложба Tonozancanario vico arte 86, Фиренца, Италија
4 Занимљивости
Режисер Симо Брдар је 2008. снимио документарни филм „Градина“, у коме Бранко Миљуш говори о свом раном животу који је обиљежио његов рад.


Грејс Мануела Нгело Мабе (Grace Manuela Nguelo'O Mabeu; 8. новембар 2005) камерунска је пливачица и олимпијка чија ужа специјалност су спринтерске трке слободним и прсним стилом.
1 Спортска каријера
Грејс је требало да дебитује на међународним пливачким такмичењима током октобра 2021. у Акри (Гана), где се тада одржало Афричко првенство у пливању за јуниоре. Међутим како се тада није појавила на такмичењу у главном граду Гане, њен дебитантски наступ се десио месец дана касније, на Светском првенству у малим базенима у Абу Дабију, где је наступила у квалификацијама трке на 50 метара делфин стилом, а које је окончала на 60. месту.
Следеће велико такмичење на коме је наступила је било светско првенство у Дохи 2024, где се такмичила у две спринтерске трке слободним и делфин стилом. Трку на 50 слободно је завршила на 99. месту, док је на 50 делфин била 54. пливачица на свету. Нешто касније исте године по први пут је учествовала и на Афричком првенству, чији домаћин је био град Луанда у Анголи, међутим без неког запаженијег резултата.
Захваљујући специјалној позивници такмичила се и на Летњим олимпијским играма у Паризу 2024. године. У Паризу је пливала у квалификацијама трке на 50 метара слободним стилом. Наступила је у другој квалификационој групи где је пливала у стази 6, и са временом од 30,98 секунди заузела је треће место у својој квалификационој групи, односно укупно 66. место у конкуренцији 79 такмичарки.


Фара Фосет (Mary Farrah Leni Fawcett) је била америчка глумица, рођена 2. фебруар 1947. године у Корпус Кристију, америчкој савезној држави (Тексас), умрла у Санта Моники, Калифорнија 25. јуна 2009. године.
1 Каријера
Каријеру је почела крајем 60-их година у серијама "I Dream of Jeannie ", "Flying Nun" и "Partrids Family". Године 1973. удала се за глумца Лија Мејџорса у чијој је серији : "Six Million Dollar Man" (Човек од шест милиона долара) неколико пута и гостовала. Када јој је каријера кренула, продуценти Арон Спелинг и Леонард Голдберг ангажовали су је у тада популарној ТВ-серији Чарлијеви анђели у којима је зарађивала тада баснословних 10.000 долара по епизоди. Но, њеном супругу се није свиђала њена стална запосленост, па је 1977. године напустила серију, којој се као гост, поновно враћа након судске парнице са продуцентима. Брак са Лијем је окончан 1979. године када је почела излазити са Рајаном О’Нилом, са којим је проживела 17 бурних година и с којим има сина Редмонда. Упркос сталним оптужбама да ужива у дрогама, Фосетова то никада није потврдила.
2 Болест
Фара Фосет је 2006. године открила да болује од рака дебелог црева, а годину дана после тога одржала је конференцију за новинаре на којој је објавила да се излечила. Болест се убрзо вратила па је Фосетова отишла у Немачку на третман алтернативним методама али јој ни то није помогло. У априлу 2009. године рак се проширио и на јетру те је од тада глумица лечена у болници у Лос Анђелесу.
Фара Фосет преминула је 25. јуна 2009. године у 63. години у болници у Санта Моники.


Засавска регија (Zasavska regija) је једна од 12 статистичких регија Словеније. Највећи град и културно и привредно средиште ове регије је град Трбовље.
По подацима из 2005. године овде је живело 45.356 становника.
1 Списак општина
У оквиру Засавске регије постоје 4 општине:
Општина Загорје об Сави
Општина Литија
Општина Трбовље
Општина Храстник


У математици, Воронојев дијаграм је партиционисање равни у области засновано на удаљености од тачака из посебног подскупа равни. Тај скуп тачака (званих семена, положаји, или генератори) је одређен унапред, и за сваки генератор постоји одговарајућа област која се састоји од свих тачака које су ближе том генератору него било ком другом. Ове области се називају Воронојеве ћелије.
Назване су по Георгију Вороноју, и још се називају Воронојева теселација, Воронојева декомпозиција, Воронојево партиционисање, или Дирихлеова теселација (по Јохан Петер Густав Лежен Дирихле). Воронојеви дијаграми имају практичну и теоријску употребу у великом броју области, пре свега у науци и технологији, али и ликовној уметности.
1 Најједноставнији случај
У најједноставнијем и најпознатијем случају (приказано на првој слици), имамо коначан скуп тачака {p1, …, pn} у Еуклидској равни. У овом случају сваки генератор је једноставна тачка и њене одговарајуће Воронојеве ћелије (познате и као Воронојеве области или Дирихлеове ћелије) Rk се састоји од сваке тачке чија је удаљеност до pk мања или једнака од удаљености до било ког другог генератора. Свака таква ћелија је добијена као пресек полупростора, па је стога конвексан многоугао. Сегменти Воронојевог дијаграма су све тачке у равни које су подједнако удаљене од два најближа генератора. Воронојева темена су тачке подједнако удаљене од три (или више) генератора.
2 Формална дефиниција
Нека је простор (непразан скуп) са метриком . Нека је
скуп индекса и нека је n-торка (уређена колекција) непразних подскупова (генератора) у простору . Воронојева ћелија, или Воронојева област, , која одговара генератору је скуп свих тачака у чија удаљеност до није већа од удаљености до других генератора , где је било који индекс различит од . Другим речима, ако означава растојање између тачке и подскупа , онда
Воронојев дијаграм је једноставно n-торка ћелија . У принципу неки од генератора се могу пресецати и чак поклапати (пример је описан испод за генераторе који представљају продавнице), али обично се претпоставља да су раздвојени. Такође, бесконачно много генератора је дозвољено у дефиницији (има примену у геометрији бројева и кристалографији), али опет у многим случајевима се разматра само коначан број генератора.
У посебном случају када је простор коначно-димензиони Еуклидски простор, сваки генератор је тачка, има коначно много тачака и све су различите, онда су Воронојеве ћелије ковексни политопи и могу бити представљене помоћу темена, ивица, 2-димензионих страна, итд. Некада је тако индукована структура Воронојев дијаграм, међутим, генерално Воронојеве ћелије не морају бити ни конвексне ни повезане.
У уобичајеном Еуклиском простору, можемо поново написати формалну дефиницију. Сваком Воронојевом многоуглу одговара генераторна тачка .
Нека је скуп свих тачака у еуклидском простору. Нека је тачка која генерише Воронојеву област , генерише , генерише , и тако даље. Тада по Tran et al "све локације у Воронојевом многоуглу су ближе генераторној тачки у том многоуглу него било којој другој генераторној тачки у Еуклидској равни".
3 Илустрација
Као једноставну илустрацију, размотримо групу продавница у неком граду. Претпоставимо да желимо да проценимо број купаца за дату продавницу. Ако је све остало исто (цена, производи, квалитет услуге, итд.), разумно је претпоставити да купци бирају своју продавницу на основу удаљености: отићи ће у продавницу која им је најближа. У овом случају Воронојева ћелија за дату продавницу може бити искоришћена за грубу процену броја потенцијалних купаца који долазе у ту продавницу.
До сада смо претпостављали да је растојање између тачака мерено Еуклидским растојањем:
Међутим, ако размотримо случај када купци одлазе у продавнице возилом и саобраћајне траке су паралелне и осама, као на Менхетну, тада је реалистичнија метрика , дата са .
4 Особине
Дуални граф за Воронојев дијаграм (у случају Еуклидског простора са тачкама генераторима) одговара Делонијевој триангулацији за исти скуп тачака.
Најближи пар тачака одговара двема суседним ћелијама у Воронојевом дијаграму
Ако је дата група различитих тачака у равни, тада су две тачке суседне у конвексном омотачу ако и само ако њихове Воронојеве ћелије деле бесконачно дугу страницу.
Ако је простор нормиран и удаљеност до сваког генератора је достижна (нпр. када је генератор компактан скуп или затворена кугла), онда се свака Воронојева ћелија може представити као унија сегмената линија које потичу из генератора.
Ово својство не мора нужно да важи уколико удаљеност није достижна.
У релативно општим условима (ако је простор бесконачно димензиони равномерно конвексни простор, може бити бесконачно много генератора, итд) Воронојеве ћелије показују одређено својство стабилности: мале промене у облику генератора (нпр. промене изазване транслацијом или дисторзијом) производе мале промене облика Воронојевих ћелија. Ово је геометријска стабилност Воронојевих дијаграма. Ово својство не мора да важи у општем случају, чак иако је простор дводимензиони (али не равномерно конвексан, и посебно нееуклидски) и генератори су тачке.
5 Историја и истраживања
Неформална употреба Воронојевих дијаграма се може срести још код Декарта 1644. Дирихле је користио 2-димензионе и 3-димензионе Воронојеве дијаграме у својој студији о квадратним формама 1850.
Британски физичар Џон Сноу је користио Воронојеве дијаграме 1854 да илуструје како је већина људи која је умрла у епидемији колере у Сохоу 1854 живела ближе воденој пумпи у Броад улици него било којој другој пумпи.
Воронојеви дијаграми су названи по Украјинском математичару Георгију Федосијевичу Вороноју који је проучавао и дефинисао n-димензиони случај 1908. Воронојеви дијаграми који се користе у геофизици и метеорологији за анализу просторно дистрибуираних података (као што је мерење падавина) се називају Тиесенови полигони по Америчком метереологу Алфреду Х. Тиесену. У физици кондензоване материје такве теселације су познате и као Wigner–Seitz ћелије.
Друга еквивалентна имена за овај концепт (или његов посебан случај) : Воронојеви полиедри, Воронојеви полигони, домени утицаја, Воронојева декомпозиција, Дирихлеова теселација.
6 Воронојеви дијаграми вишег реда
Иако је нормална Воронојева ћелија дефинисана као скуп тачака најближих једној одређеној тачки у S, Воронојева ћелија n-ог реда је дефинисана као скуп тачака које имају одређен скуп од n тачака у S као својих n најближих комшија. Воронојеви дијаграми вишег реда такође даље деле простор.
Воронојеви дијаграми вишег реда могу бити дефинисани рекурзивно. За генерисање Воронојевог дијаграма n-ог реда из скупа  S, почиње се са дијаграмом(n − 1)-ог реда и замењује свака ћелија генерисана са X = {x1, x2, ..., xn−1} са Воронојевим дијаграмом генерисаним скупом  S − X.
6.1 Воронојев дијаграм најудаљеније тачке
За скуп од n тачака Воронојев дијаграм (n − 1)-ог реда се зове Воронојев дијаграм најудаљеније тачке.
За дати скуп тачака П = {p1, p2, ..., pn} Воронојев дијаграм најудаљеније тачке дели раван на ћелије у којима је иста тачка из P најудаљенија. Приметимо да тачка из P има ћелију у Воронојевом дијаграму најудаљеније тачке ако и само ако је теме конвексног омотача од P. Према томе нека је
H = {h1, h2, ..., hk} конвексни омотач од P дефинишемо Воронојев дијаграм најудаљеније тачке као поделу равни на k ћелија, једну за сваку ћелију у H, са особином да тачка q лежи у ћелији која одговара генератору hi ако и само ако dist(q, hi) > dist(q, pj) за свако pj ∈ S и hi ≠ pj. где је dist(p, q) Еуклидско растојање између две тачке p and q.
7 Генерализација и варијације
Као што је речено у дефиницији, Воронојеве ћелије могу бити дефинисане и за друге метрике осим Еуклидске. Међутим може се десити да границе Воронојевих ћелија могу бити компликованије него у Еуклидском случају, јер се може десити да еквидистантно место за две тачке не буде потпростор димензије 1, чак ни у 2-димензионом случају.
Тежински Воронојев дијаграм је онај у ком функција пара тачака која дефинише Воронојеву ћелију је функција удаљености модификована за тежину додељену генераторним тачкама. За разлику од случаја када је Воронојева ћелија дефинисана користећи метрику, у овом случају неке од Воронојевих ћелија могу бити празне.
Воронојев дијагррам са n тачака у d-димензионом простору захтева простора за складиштење. Зато, Воронојеви дијаграми често нису остварљиви за d > 2. Алтернатива је да се користе приближни Воронојеви дијаграми, где Воронојеве ћелије имају нејасне границе, које могу бити апроксимиране. Друга алтернатива је када су сви генератори нејасни кругови као резултат и ћелије постају нејасне.
Воронојеви дијаграми су такође повезани и са другим геометријским структурама које имају широку примену у компјутерским апликацијама. Поред тачака, неки дијаграми користе и линије и полигоне као генераторе. Тај принцип користе нпр. навигационе мреже које служе за проналажење путева у великим просторима. Навигациона мрежа може бити и генерализована да подржи 3Д окружења као што су аеродроми или зграде са више спратова.
8 Примене
У геометрији, Воронојеви дијаграми се могу користити за проналажење највећег празног круга усред скупа тачака и у околном полигону; нпр. изградња новог супермаркета што даље од постојећих, али у истом граду.
У епидемиологији, Воронојеви дијаграми могу бити коришћени да прикажу корелацију извора инфекција у епидемијама. Једна од раних примена Воронојевих дијаграма је била имплементирана од стране Џона Сноа за проучавање епидемије колере 1854 у Сохоу у Енглеској. Он је приказао однос између области на мапи Лондона користећи одређену пумпу за воду, и области са највише смрти за време епидемије.
Структура података за локацију тачке може бити формирана на основу Воронојевог дијаграма ради одговора на упите за претраживање најближег суседа где се тражи објекат који је најближи датој тачки. Претраживање најближег суседа има бројне примене. На пример, уколико нам је потребно да пронађемо најближу болницу, или најсличнији објекат у бази података.
Воронојеви дијаграми заједно са Воронојевим дијаграмима најудаљеније тачке се користе као ефикасни алгоритми за израчунавање округлости скупа тачака.* У хидрологији, Воронојеви дијаграми се користе за израчунавање количине падавина на одређеном подручју, базирано на серији мерења у одређеним тачкама. Када се користе на овај начин, обично се називају Тиесенови полигони.
У екологији, Воронојеви дијаграми се користе за проучавање трендова раста шума и могу бити такође коришћени у развоју модела за предвиђање шумских пожара.
У рударству, Воронојеви дијаграми се користе за процену резерви вредних материјала, минерала или других ресурса. Истраживачке бушотине се користе као скуп тачака у Воронојевим дијаграмима.
У проучавању навигације робота, Воронојеви дијаграми се користе за проналажење чисте путање. Ако су тачке препреке, онда су ивице дијаграма путање најудаљеније од препрека.


Константинос Г. Симитис (Κωνσταντίνος Γ. Σημίτης; Пиреј, 23. јун 1936 — Коринт, 5. јануар 2025) био је грчки политичар и бивши премијер Грчке. Симитис је водио покрет 'Модернизације' Грчке. Успео је да на челу, оснивача Панхеленског социјалистичког покрета (ПАСОК), замени Андреаса Папандреуа и био је премијер Грчке од 1996. до 2004. године.


Јужни Буг (Південний Буг, Pivdennyi Buh, Южный Буг, Yuzhny Bug, Aksu, старогрчки: Hypanis) је ријека у Украјини. Извире на западу земље у Подољу око 145 km² од границе с Пољском и тече на југоисток кроз степску низију. Дугачка је 853 km. Код града Очакова се улијева у Црно море. На ушћу гради Дњепро-бушки лиман. Средњи проток на 132 km од ушћа износи 82 m³/s, највећи — 5.320 m³/s, а најмањи — 2,6 m³/s. Залеђен је од новембра до фебруара. Салинитет ријеке износи до 0,9 g/l.
Главне притоке су ријеке: Волк, Терноваја, Иква, Случ, Хомора Згар, Ров, Соб, Дохна, Савранка, Десна, Мертвовод, Ингул, Синица, Згар.
На ријеци се налазе сљедећи градови — Хнивањ, Ладижин, Виница, Савран, Хајворон, Первомајск, Нова Одеса, Очаков, Миколајив.


Драган М. Гламочић (Футог, 4. октобар 1968) српски је универзитетски професор и министар пољопривреде, шумарства и водопривреде.
1 Биографија
По образовању је доктор пољопривредних наука. Редовни професор на Пољопривредном факултету Универзитета у Новом Саду. Студијски је боравио на Универзитету у Охају 12 месеци, 1997./1998. година. Остварио је више краћих студијских боравака од неколико недеља па до више месеци у земљама Европске уније и САД.
Предаје више предмета из уже научне области Исхрана животиња  на основним, мастер и докторским студијама.
Објавио је више од 300 референци националног и међународног значаја. Аутор и коаутор је три књиге, једног уџбеника и једне монографије, пет скрипти и два компјутерска програмска система, од којих се један користи у светским оквирима.
Обављао је функције Министра пољопривреде, шумарства и водопривреде у Влади Републике Србије, личног саветника Председника Владе РС,  а тренутно је на позији саветника председника Републике Србије за пољопривреду и аграрну реформу.
Објавио је више од 300 референци (национални и међународни часописи као и национални и међународни скупови). Аутор и коаутор је три књиге, затим,
уџбеника и монографије, пет скрипти и два копјутерска програмска система, од којих се један користи на светском нивоу.
Члан је у удружењима: EAAP - “The European Federation of Animal Science”; ASAS - “American Society of Animal Science”; ADSA - “American Dairy Science Association”.
Био је судски вештак за област пољопривреде.
Поред матерњег, српског језика говори и енглески језик. Ожењен је и отац је троје деце.
2 Кретање у професионалном раду и функције
Саветник председника Републике Србије за пољопривреду и аграрну реформу од 2024. године;
Посебни саветник Министра за пољопривреду, водопривреду и шумарство, од 2022. до 2023. године;
Продекан за развој и сарадњу са привредом Пољопривредног факултета Универзитета у Новом Саду од 2018. до 2020. године;
Лични саветник председника Владе Републике Србије Александра Вучића од 2014. до 2017. године;
Министар за пољопривреду, водопривреду и шумарство у Влади Републике Србије од 2013. до 2014. године;
Менаџер Пољопривредног факултета Универзитета у Новом Саду од 2015. до 2018. године;
Продекан за финансије Пољопривредног факултета Универзитета у Новом Саду од 2012. до 2013. године;
Директор Департмана за сточарство Пољопривредног факултета Универзитета у Новом Саду од 2004. до 2012. године;
Пољопривредни факултет, Универзитета у Новом Саду, 1996. године изабран у звање асистента, а од 2009. године је у статусу редовног професора за ужу научну област "Исхрана животиња";
3 Чланство у саветима, управним и надзорним одборима
Члан Скупштине "Научно-технолошког парка" у Новом Саду од 2019. године
Председник Управног одбора “Истраживачко-образовног центра у пољопривреди” Темерин, од 2018. до 2020. године;
Председник Надзорног одбора “Митросрем”, ад Сремска Митровица од 2014. до 2021. године;
Председник Управног одбора “Институт Биосенс”, Нови Сад од 2017. до 2019. године;
Члан савета: “Универзитет у Београду”, Београд, од 2015. до 2018. године;
Члан савета: “Универзитет у Новом Саду”, Нови Сад, од 2012. до 2013. године;
Председник савета за сточарство Републике Србије, Министартво за пољопривреду, водопривреду и шумарство;


Морган Пара (Morgan Parra; Мец 15. новембар 1988) професионални је рагбиста који тренутно игра за Клермон (рагби јунион). Био је у стартној постави репрезентације Француске која је изгубила у финалу светског првенства у рагбију од Новог Зеланда 2011.
1 Биографија
Висок 180 цм, тежак 77 кг, Пара игра на позицијама 9 и 10, али примарно на позицији број 9 - деми (Scrum half). Од 2006. до 2009. играо је за РК Бургоин, а онда је прешао у Клермон (рагби јунион). За Клермон је до сада одиграо 142 утакмице и постигао 976 поена. За репрезентацију Француске је одиграо 64 тест мечева и постигао 347 поена. Са Француском је освојио Куп шест нација, а са Клермоном је освојио Топ 14.


Фудбалски клуб ФКСБ (Fotbal Club FCSB) раније ФК Стеауа Букурешт, професионални је румунски фудбалски клуб који игра у Првој лиги Румуније.
ФКСБ је најуспешнији фудбалски клуб у Румунији по броју освојених титула у националном првенству (27) и трофеја националног купа (24). Први је клуб из источне Европе који је освојио Куп шампиона, то му је пошло за руком 1986. Поново су стигли до финала 1989, али их је Милан поразио са 4:0. Закључно са августом 2021. су једини фудбалски клуб из Источне Европе који је 2 пута играо финале Купа европских шампиона.
1 Историја
ФКСБ је основан 7. јуна 1947. године, на иницијативу неколико официра Румунске Краљевске Куће. Оснивање је одржано након потписивања декрета од стране генерала Михаила Ласкара, високог команданта Румунске Краљевске војске. Првобитно име клуба је било АСА Букурешт (Asociaţia Sportivă a Armatei – Војни спортски савез). Спортско друштво је чинило 7 секција, укључујући и фудбал. 1948. године клуб је променио назив у КСЧА (Clubul Sportiv Central al Armatei - Војни централни спортски клуб), а две године касније у КЧА (Casa Centrală a Armatei - Централни дом Војске).
1949. под именом КСЧА осваја свој први трофеј, румунски куп, победом над Универзитатеом из Клужа од 2:1 у финалу.
Крајем 1961. клуб поново мења назив у КСА Стеауа Букурешт (Clubul Sportiv al Armatei Steaua - Војни спортски клуб Стеауа). Ново име клуба садржи назив стеауа(звезда) због присуства црвене звезде на свом грбу. У току наредне две деценије клуб је освојио свега 3 титуле првака државе, али су зато освојили 9 националних купова, због чега су постали познати као специјалисти за куп. За време тог периода 9. априла 1974. отворен је стадион Генчеа пријатељском утакмицом против ОФК Београда.
Под вођством тренера Емерика Јенеиа и Ангела Јорданескуа, Стеауа је на импресиван начин освојила првенство сезоне 1984–1985, после 6 година паузе. Након тога, Стеауа је постала први румунски клуб који је дошао до финала Купа шампиона 1986, где су победили Барселону резултатом 2:0 после извођења пенала (захваљујући голману Хелмуту Дукадаму који је одбранио сва 4 пенала Шпанцима), након 0:0 у регуларном делу. Стеауа је тако постала први источноевропски клуб који је постао првак Европе. Исте године Стеауа осваја и Европски суперкуп, победом над Динамом из Кијева резултатом 1:0. Стеауа је остала у врху европског фудбала до краја 80-их, тако што је дошла до полуфинала Купа шампиона 1988, и још једном до финала 1989. где су били поражени од Милана са 4:0. То се десило након 4 узастопна освојена првенства, и 4 освојена купа. Од јуна 1986. до септембра 1989. Стеауа је забележила 104 меча без пораза, што је у то време био светски рекорд, док је то још увек европски рекорд.
1989. Румунска револуција је довела земљу на слободно отворено тржиште, и тако је неколико играча из 80-их отишло у западне клубове. Убрзо следи брз опоравак и клуб осваја 6 узастопних титула између 1992/93. и 1997/98, као и 3 купа. У Европи клуб је играо 3 пута заредом групну фазу Лиге шампиона од 1994/95. до 1996/97.
Године 1998. фудбалски клуб је одвојен од КСА Стеауе и заувек променио име у ФК Стеауа Букурешт. Сезоне 2005–2006. Стеауа је стигла до полуфинала Купа УЕФА, где их је елиминисао Мидлзбро поготком у последњем минуту. Исте сезоне Стеауа је освојила Суперкуп Румуније, и то је био 50. трофеј клуба у историји.
Током 2017. године, клуб је био приморан да, због спора са Војском Румуније, промени име у FCSB.
Стартна постава Стеауе у финалу Купа шампиона 1986.
2 Успеси
2.1 Домаћи
Прва лига Румуније:::Првак (28–рекорд) : 1951, 1952, 1953, 1956, 1959/60, 1960/61, 1967/68, 1975/76, 1977/78, 1984/85, 1985/86, 1986/87, 1987/88, 1988/89, 1992/93, 1993/94, 1994/95, 1995/96, 1996/97, 1997/98, 2000/01, 2004/05, 2005/06, 2012/13, 2013/14, 2014/15, 2023/24, 2025/26.
Други (19) : 1954, 1957/58, 1962/63, 1976/77, 1979/80, 1983/84, 1989/90, 1990/91, 1991/92, 2002/03, 2003/04, 2006/07, 2007/08, 2015/16, 2016/17, 2017/18, 2018/19, 2020/21, 2021/22, 2022/23.
Куп Румуније:::Освајач (24–рекорд) : 1948/49, 1950, 1951, 1952, 1955, 1961/62, 1965/66, 1966/67, 1968/69, 1969/70, 1970/71, 1975/76, 1978/79, 1984/85, 1986/87, 1987/88, 1988/89, 1991/92, 1995/96, 1996/97, 1998/99, 2010/11, 2014/15, 2019/20.
Финалиста (8) : 1953, 1963/64, 1976/77, 1979/80, 1983/84, 1985/86, 1989/90, 2013/24.
Суперкуп Румуније:::Освајач (6–рекорд) : 1994, 1995, 1998, 2001, 2006, 2013.
Финалиста (4) : 1999, 2005, 2011, 2014.
Лига куп Румуније:::Освајач (2–рекорд) : 2014/15, 2015/16.
2.2 Међународни
Куп европских шампиона:::Освајач (1) : 1985/86.
Финалиста (1) : 1988/89.
Полуфинале (1) : 1987/88.
Суперкуп Европе:::Освајач (1) : 1986.
Интерконтинентални куп:::Финалиста (1) : 1986.
Куп УЕФА:::Полуфинале (1) : 2005/06.
Куп победника купова:::Четвртфинале (2) : 1971/72, 1992/93.


Јевтимије Зигабен (грчки: Εὐθύμιος Ζιγαβηνός – око 1118) је био византијски теолог и егзегета.
У почетку бриљантан дворјанин, а затим монах. Написао је историју свих тада постојећих јереси (Panoplia Dogmatica, грчки: πανοπλία δογματική), од Симона Мага до ислама, са кратким побијањима истих, позајмљеним из дела црквених отаца.
Ово дело је у потпуности компилативно. Зигабенови коментари Четворојеванђеља (откривени крајем 18. века и објављени од стране Матеја у Лајпцигу 1792. године), као и Псалама и Песме над песмама (објављени у „Bibliotheca Patrum“, том 19), високо су цењени од стране теолошких критичара. Сва његова дела сакупљена су у Мињевој Патрологиа Граеца (томови 128-131).


Александар Баљак (Црвенка, 29. јула 1954) српски је афористичар, сатиричар и антологичар.
1 Биографија
Превођен је на више страних језика: пољски, њемачки, енглески, француски, шпански, италијански, руски, арапски, чешки, словачки, бугарски, румунски, дански, баскијски, бјелоруски, мађарски, македонски и словеначки.
Заступљен је у домаћим и страним бројним антологијама сатире.
Живи и ради у Београду.
2 Награде
Добитник је Признања за врхунски допринос националној култури које додјељује Министарство културе Републике Србије (2011)
Радоје Домановић*Милош Црњански*Бранко Ћопић*Јован Хаџи Костић*Драгиша Кашиковић*Равногорска награда*Вук Глигоријевић*Смели цвет* Награда Торино у синтези, за животно дјело (Торино, 2016)
Награда Наџи Наман за укупно стваралаштво (Џуније, Либан, 2011)
Награда Типар, за сатиричара године (Пљевља, 2009)<ref>Румска књижевна колонија ,,Рума 2019;37.страна
3 Дела
Књиге афоризама:
Убедили сте бога у мени (1982, Београд),
У границама демократије (1988, Београд),
Крвави провод (1995, Београд),
Сумњиво окупљање речи (2000, Београд),
Рат је први почео (2007, Београд),
Зидови на хоризонту (2016], Београд),
O adunare suspectǎ de cuvinte (2017, Timişoara).
Приредио је двије антологије српског сатиричног афоризма:
Историја афокалипсе (1987),
Век афоризма'' (2000).


Бела смрча (Picea glauca) такође позната и као канадска смрча, мачја смрча или западна бела смрча, врста је смрче која расте у северним умереним шумама и тајгама Северне Америке, а раније је била присутна на подручјима од централне Аљаске, преко централне и јужне Канаде, до полуострва Авалон у Њуфаундленду. Данас се ова врста одомаћила и јужно до северних граница савезних држава САД попут Монтане, Минесоте, Висконсина, Мичигена, Вермонта, Њу Хемпшира и Мејна, а постоји и изолована популација у Блек Хилсу у Јужној Дакоти и Вајомингу.


Мјешко IV Лаконоги (Mieszko IV Plątonogi; 1132 — Краков, 16. мај 1211) био је војвода Шлеске од 1163. до 1173 (са својим братом као савладаром), војвода Раћибожа од 1173. војвода Опола од 1202. и од 9. јуна до своје смрти војвода Кракова и велики војвода Пољске. Био је син Владислава II Изгнаника и Агнес од Бабенберга.


САБ 29 Тунан (Saab 29 Tunnan) је шведски ловачки авион прве генерације, који је производила компанија САБ (Saab), непосредно након Другог светског рата. Назив Тунан на шведском значи буре, односи се на спољњи изглед авиона. Упркос свом неспретном изгледу, САБ 29 је био успешан авион, у улози ловца-бомбардера. Остао је у оперативној употреби шведског ваздухопловства, читаве две деценије, а коришћен је и изван Шведске.
1 Историјат
Након Другог светског рата, одлучено је да је Шведској потребна јака противваздухопловна одбрана, заснована на новим технологијама, с млазним погоном. Пројекат „ЈксР." почео је крајем 1945. године, с два предлога из САБ компаније, коју је тада предводио Ларс Брисинг. Први предлог, који био под кодним именом Р101, је био с идејом да се направи сличан авион америчком P-80 Шутинг стар (труп у облику цигаре). Ипак је прихваћен концепт са трупом већег пресека, под кодним именом Р1001, који је показао боље аеродинамичке карактеристике.
Оригинални Р1001 је пројектован с крилом без угла стреле, али је након истраживања уведена стрела од 25 степени. Са овом изменом је смањен таласни отпор крила, на трансоничним брзинама. Повећан је критични Махов број, па је и повећана максимална брзина лета. САБ Јосип (САБ 201) је први авион у Шведској, на коме је испитивано стреласто крило, у лету. Где и како су добављени подаци за конструкцију крила, остало је непознато. Саб 29 прототип је полетео први пут 1. септембра 1948. То је био мали здепаст авион с чеоним усисником ваздуха, с малом кабином и са стреластим крилом мале релативне дебљине. Пробни пилот је био енглез, Роберт А. „Боб“ Мур, који је постао први директор САБ д. о. о ГБ, Уједињено Краљевство, основано 1960.године. Мур је описао авион као „Ружно паче на писти - а ласта у ваздуху“. Због свог изгледа, САБ Ј 29 брзо је добио надимак „Тунан“ ("Летеће буре"). Укупно 661 Тунана су произведени од 1950. до 1956, што је за Шведске услове велика серијска производња, највећа за било који из породице САБ авиона.
2 Техничке карактеристике
2.1 Опште спецификације
Посада: 1
Дужина: 11,00 m
Распон крила: 10,23 m
Висина: 3,75 m
Површина крила: 24,15 m²,
Маса празног авиона: 4845 kg
Максимална полетна маса: 8375 kg
Мотор: Компанија Волво Аеро-РМ2Б (1 × 27 kN)
2.2 Карактеристике лета
Максимална брзина: 1060 km/h
Долет: 1100 km
Брзина пењања: 32.1 m/s (1926 m/min)
2.3 Наоружање
Топови: 4 × 20 mm/hr
НАР (75, 145, 150, 180 mm/hr)
УР - «ваздух-ваздух» Рб.24
3 Верзије
Ј 29 - Четири прототипа изграђена од 1949. до 1950. године.
Ј 29А - 224 ловачко бомбардерска авиона, рађена од 1951. до 1954, а у каснијој производњи су премештене ваздушне кочнице с крила на труп авиона, испред врата главних ногу стајних органа.
Ј 29Б - 332 авиона, изграђена у периоду од 1953. до 1955; садржао је 50% већи капацитет горива и спремиште за више бомби и невођених ракета.
29Б - Има исте особине као и авион Ј 29Б, али различите употребе.
С 29Ц - 76 извиђачких авиона, направљених од 1954. до 1956, пет камера је уграђено на носу авиона (без наоружања). Ова варијанта је камуфлирана тамнобраон и тамнозеленим маскирним бојама.
Ј 29Д - Прототип за испитивање млазног мотора гост РМ2А потиска 27,5 kN. Пројекат је напуштен 1961.
Ј 29Е - 29 борбених авиона, израђених 1955; с уграђеним зубом на крилу, у функцији усмеривача ваздушне струје.
Ј 29Ф - 308 авиона преправљених претходних верзија од 1954. до 1956; садржи мотор са накнадним сагоревањем и побољшање крила с верзије Ј 29Е, сви преостали авиони од 1963. били опремљени АИМ-9Б Сајдвиндер термичким самонавођењим ваздух - ваздух ракетама које је производио САБ под лиценцом „рб 24". На овај начин је САБ 29 Тунан закорачио у другу генерацију борбених авиона.
3.1 Ј 29Б
Након Ј 29А дошао је Ј 29Б који је добио додатне спремнике за гориво у крилима чиме му је запремина повећана за 50 процената. Уз то је под крилима добио подкрилне носаче за бомбе и невођене ракете ваздух-земља како би се могао користити и као подршка копненим снагама. На свако крило су стављена по два носача. Због тога се понекад означавао и као А 29Б, гдје је А била ознака за (Atack) (јуришник).
Ј 29Б је на подкрилним носачима могао понети до дванаест навођених ракета ваздух-земља калибра 75 mm. Ракете су се носиле по три на сваком носачу. За борбе против оклопнх возила носио је ракете калибра 145 mm, а за уништавање утврђених циљева ракете калибра 150 mm. На носаче су се могле поставити и класичне невођене бомбе (укључујући и напалм), а исто тако и додатне одбациве резервоаре за гориво запремине 400 или 500 литара. Са овим резервоарима за гориво је знатно повећан долет и тактички радијус. Та карактеристика је важна за летове над пространствима слабо насељене северне Шведске.
Први лет Ј 29Б обавио је 11. марта 1953, а од 1953. до 1955. укупно их је произведено 332 примерка. Овај авион је 1954. оборио светски рекорд у брзини на кружној стази дужине 500 km, при чему је постигао просечну брзину лета од 977,35 km/h. Без обзира што није достигао славу МиГ-15, F-84 Тандерџет или F-86 Сејбра, многи сматрају да је Ј 29Б био најбољи ловац с почетка педесетих година прошлог века. Током 1953. године група шведских пилота добила је прилику да својим авионима посети Уједињено Краљевство. Омогућено им је да лете на америчким ловцима F-86 Сејбр. Пилоти су закључили да оба авиона имају врло сличне летне карактеристике, осим што Тунан има бољи маневар од Сејбра. Сејбр је имао предност у већој брзини пењања.
3.2 С 29Ц
Због свог статуса неутралности и специфичне политичке ситуације у којој се Шведска нашла након завршетка Другог свјетског рата, стиснута између блока капиталистичких држава које ће убрзо формирати НАТО савез и блока новонасталих комунистичких држава које ће под патронатом Москве ући у Варшавски уговор. Због те ситуације шведско ратно ваздухопловство имало је један посебан задатак - извиђање совјетских војних постројења на Балтику. За ту намену су коришћени различити авиони. Након што су совјетски МиГ-ови 15 оборили шведски Ц-47 Дакота изнад Балтика те након тога и Каталину шведско ратно ваздухопловство се могло ослонити још само на своје извиђачке Спитфајере (Spitfire PR 19). Појава МиГ-а 15 и касније МиГ-а 17 онемогућила је сигурну употребу тих авиона. Због тога је на основи Ј 29Б развијена напреднија верзија С 29Ц. Ознака С била је за Спанинг (извиђачки).
Ова верзија је добила промењен носни део трупа, с равним доњим делом и бочним страницама како би се створио простор за уградњу пет камера различитих величина и намена. Због уградње камера уклоњена су сва четири топа, а због специфичности задатка сви модели С 29Ц су добили и радаре за упозорења од приближавања летелица из задње полусфере. Првобитно је радар уграђен у вертикални стабилизатор али је накнадно премештен у стражњи део трупа.
Први лет С 29Ц обавио је 3. јуна 1953. Од 1954. до 1956. изграђено је 76 авиона ове верзије. И док је већина Ј 29 завршавана у природној сребрној боји алуминијума С 29Ц је добио маскирну боју од комбинације тамносмеђе и тамнозелене. Авиони су овим бојама премазивани само са горње стране трупа док су с доње добили светлоплаву нијансу.
Два су С 29Ц 1955. поставили брзински рекорд на кружној стази дужине 1000 километара остваривши просечну брзину лета од 900,6 km/h. Захваљујући својим С 29Ц, шведско ратно ваздухопловство је могло још готово целу деценију несметано извиђати балтичко приобаље Совјетског Савеза, све док се нису појавили у већем броју надзвучни совјетски ловци МиГ-19 наоружани вођеним пројектилима ваздух-ваздух (друга генерација).
3.3 Ј 29Д
Како је од самог почетка летних испитивања било јасно да Ј 29 може поднети мотор знатно веће снаге САБ и Свенска Флугмотор (Шведски авиомотори) су наставили развој јачег мотора који би до крајњих граница искористио све потенцијале Тунана. Због тога је развијена верзија мотора Гост са саставом за накнадно сагоревање означен као РМ2А. Нови мотор је с укљученим накнадним сагоревањем давао максимални потисак од 27,5 kN. Тај је мотор ради летних испитивања уграђен у један преиначени Ј 29Б који је означен као Ј 29Д. Нажалост овај је авион уништен 1961. године иако је био вредан примерак шведске ваздухопловне индустрије.
3.4 Ј 29Е
Након што је фабрика Свенска Флугмотор осигурала нови, знатно јачи мотор на ред су дошли стручњаци САБ-а да за њега направе одговарајућу верзију Тунана. Јачи мотор је могао Ј 29 обезбедити надзвучне брзине. Испитивања у аеротунелу и искуства стечена током оперативне употребе су показала да би масиван труп без већих проблема издржао лет с надзвучном брзином. За разлику од трупа крила су при високим подзвучним брзинама показивала неке недостатке с локалним ударним таласима, које су изазивали вибрације и губитак стабилноси и управљивости авиона. Да би то -ови Стручњаци САБа су лечили ову појаву с уградњом зуба на нападну ивицу крила, у циљу побољшања процеса опструјавања крила с ваздухом на трансоничним брзинама. Пројектанти су уклонили и преткрилца која су се протезала од зуба до краја крила јер су испитивања показала да је упркос томе задржана ниска брзина слетања. То ново крило је први пут испитано на верзији авиона Ј 29Е, који први пут полетео 3. децембра 1953. Без обзира што се ово решење добро показало, током 1955. је произведено само 29 примерака овог авиона. Разлог због чега није произведено више примерака лежи у чињеници да нису добили моторе са накнадним сагоревањем, па је овај модел био тек прелазно решење између Ј 29Б и Ј 29Ф. Како се ново крило показало знатно боље од старог њиме су накнадно опремили и све С 29Ц без промене ознаке авиона.
3.5 Ј 29Ф
Ј 29Ф је последња израђена верзија Тунана на којој су Сабови стручњаци ујединили све најбоље са претходних верзија и додали нова решења. Тако је Ј 29Ф добио мотор с накнадним сагоревањем и ново крило с аеродинамичким зубом с верзије Ј 29Е. Први примерак Ј 29Ф је полетио 20. марта 1954. и одмах се показао са знатно бољим могућностима убрзања и постизања максималне брзине. Најочигледније последице јачег мотора биле су скраћивања дужине полетања и знатни пораст брзине пењања. Шведско ратно ваздухопловство је било одушевљено новим ловцем, али је ипак усвојило одлуку да се оконча производња. Наиме, сви дотадашњи произведени Ј 29 прикупили су релативно мало сати лета те је шведско ратно ваздухопловство закључило да је исплативије провести свеобухватну модернизацију свих Тунана и тако их у неколико година довести на исти стандард. За модернизацију су одабрани 1 (и једини) Ј 29Д, 288 модела Ј 28Б и 19 Ј 29Е.
Сви Ј 29Ф који су 1963. још увек били у оперативној употреби добили су могућност ношења два инфрацрвено самонавођена пројектила АИМ-9Б Сајдвиндер. Сајдвиндер је по лиценци производио Саб, а шведско ратно ваздухопловство му је дало ознаку Рб24. Иако је први пут полетио још 1948, верзија Ј 29Ф је ушла у оперативну упорабу тек 1955.
4 Корисници
Аустрија - Аустријско ваздухопловство, (Österreichischen Luftstreitkräfte).
- Шведско ваздухопловство, (Svenska flygvapnet).
Уједињене нације.


Денаг (од. 459), била је сасанидска краљица (банбишн). Била је супруга краља (шах) Јездигерда II (в. 438–457) и владала је као краљица регент у Ктесифону током грађанског рата између њених синова 457-459.
1 Живот
Њено порекло је непознато, мада с обзиром на то да су њено име раније користиле сасанидске принцезе, Денаг је можда рођена као члан краљевске породице.
Када је Јездигерд I умро 457., Хормизд III је дошао на престо у Рају. Његов млађи брат Пероз I је, уз подршку моћног михранидског магната Рахама Михрана, побегао у североисточни део царства и почео да подиже војску како би придобио трон за себе. Царство је тако запало у династичку борбу и поделило се; мајка двојице браће, Денаг је привремено владала као регент царства из свог главног града Ктесифона.
Пероз се на крају изојевао победу током борбе и постао нови краљ Сасанидског царства. Хормизд и три члана његове породице су убијени.


Амансио Ортега (Amancio Ortega Gaona; Леон, 28. март 1936) је шпански привредник.
Рођен је као син железничког радника и кућне помоћнице. Оснивач је и председник компаније Индитекс која је власник брендова као што су Зара, Зара Хом, Страдиваријус, Бершка, Масимо дути као и многих других. Отвара своју прву радњу 1975. године која је ће касније постати веома популаран ланац продавница назван Зара.
Најбогатији је Шпанац и на осмом месту је по богатству у 2007. години у свету. За његову компанију ради 14 000 запослених. Иако је веома богат не размеће се својим богатством, одбија да носи кравату а медији ниси имали до 1997. године чак ни његову фотографију. Познат је по томе да никада није дао интервју за медије. Још једна његова специфичност је да сматра да класично рекламирање само бацање пара.


Феликс Рубен Гарсија Сармијенто (Метапа, 18. јануар 1867 — Леон, 6. фебруар 1916), познатији као Рубен Дарио, био је писац, новинар, дипломата и први хиспаноамерички лиричар општег значаја. Био је творац и главни представник модернизма у хиспаноамеричкој књижевности крајем 19. века. Обновио је кастиљански стил, израз и метрику у поезији. Залагао се за слободу, правду и демократију.
1 Детињство и рана младост
У 14. години почиње да пише љубавне, херојске и авантуристичке песме и приче, потписујући се као Рубен Дарио. Са 15 година путује у Ел Салвадор и налази се под заштитом председника републике Рафаела Салдивара (Rafael Zaldívar) на захтев гватемалског песника Хоакина Мендеса Бонета (Joaquín Méndez Bonet), председниковог секретара. У овом периоду упознаје Салвадорца Франсиска Гавидију (Francisco Gavidia), великог познаваоца француске поезије, под чијим окриљем први пут покушава да прилагоди француски александринац кастиљанској метрици. То ће бити његово дистинктивно обележје, као и обележје читаве модернистичке поезије. По повратку у Никарагву 1883, одлази у Манагву где сарађује са различитим новинама.
Одлучује да се пресели у Чиле 1886. где ће радити наредне три године као новинар сарадник у новинама и листовима као што су Ла Епока (La Época), Ла Либертад Електорал (La Libertad Electoral) из Сантијага и Ел Ералдо (El Heraldo) из Валпараиса. Тамо упознаје Педра Балмаседу Тореа, писца и сина председника владе Чилеа, и који му помаже да објави своју прву књигу поема Чичци(1887) oxрабрујући га да се представи на многим књижевним догађајима. Чиле проширује његова књижевна сазнања делима која значајно утичу на путању његове поетике, као што су шпански романтичари и француски песници 19. века.
2 Почетак модернизма
Током боравка у Чилеу, 1888, објавио је своје најзначајније дело под називом Плаво. Ова књига сматра се почетком модернизма. Дело је убрзо препознато у Европи и Латинској Америци као весник нове ере у хиспаноамеричкој књижевности. Плаво је био његов покушај да убаци елементе парнасизма у шпанску поезију. Одбацио је традиционалне дуге и комплексне реченице и користио прост и директан језик. И поезија и проза су оптерећене су објективним описивањем, обе описију егзотичне дестинације, као и класичну митологију. У овом делу Дарио се бави и ларпурлартизмом и открива интересовање за свакодневни живот. Захваљујући овој књизи, ради као дописник дневних новина Ла Насјон (La Nación) у Буенос Ајресу.
3 Живот и дела (1889—1900)
У периоду од 1889. до 1893, ради као новинар у земљама Централне Америке, али такође пише песме. У том периоду склапа кратке бракове. Први од њих се завршио смрћу жене, а други разводом. 1892. одлази у Мадрид као део дипломатске делегације Никарагве поводом обележавања четврте стогодишњице од откривања Америке. Тамо упознаје бројне шпанске писце и политичаре, док у Паризу долази у контакт са боемским деловима града.
1893. поново одлази у Буенос Ајрес где затиче космополитску атмосферу. Млади писци су га прогласили њиховим предводником и формирали модернистички покрет. Његова следећа велика дела су Профана проза и друге поеме и Ретки, оба из 1896, која означавају потпуну посвећеност модернизму на шпанском језику. Ла Насјон га исте године шаље у Шпанију као дописника. Његове хронике ће се објавити 1901. у књизи по имену Савремена Шпанија. Хронике и књижевни портрети.
4 Почетак 20. века
У Шпанији ужива дивљење младих песника и бранилаца модернизма, као што су Хуан Рамон Хименес, Рамон Марија дел Ваље-Инклан и Хасинто Бенавенте. 1902. у Паризу, упознаје младог песника и обожаваоца његовог дела, Антонија Маћада.
1903. проглашен је за конзула Никарагве у Паризу. 1905. премешта се у Шпанију поводом територијалне расправе са Хондурасом. Догађаји у свету и Даријово старење, доводе до дубоке промене у његовом погледу на живот. Постаје забринут за живот ван домена уметности. Размишља о претњама америчког империјализма након шпанског пораза 1898, солидарности људи који говоре шпански, будућности Хиспанске Америке након колапса Шпаније у Новом Свету и проблемима људског постојања. Књига која се сматра његовим ремек-делом Песме о животу и нади (1905) описује ове бриге и представља кулминацију његовог техничког експериментисања и његове уметничке сналажљивости.
1906. учествује у трећој Панамеричкој конференцијиу Рио де Жанеиру као секретар делегације Никарагве. 1909. је проглашен за министра резидента у Мадриду. Између 1910. и 1913, пролази кроз многе земље Латинске Америке и пише своју аутобиографију која ће се објавити у часопису Карас и каретас (Caras y caretas) под називом Живот Рубена Дарија написан од стране њега самог и дело Историја мојих књига које је есенцијално за познавање његове књижевне еволуције.
5 Последње дело и смрт
1914. сели се у Барселону где објављује своје последње важно дело Песма Аргентини и друге поеме. Исте године,почетком Првог светског рата Дарио је напустио Европу физички болестан и на граници сиромаштва. Како би ублажио своје финансијске тешкоће постао је путујући предавач по Северној Америци, али се брзо вратио у Никарагву због све напредније болести. Умро је у својој домовини 6. фебруара 1916. од пнеумоније.