Марко Радосављевић (монашко име му је било Артемије; Лелић, код Ваљева, 15. јануар 1935 — Ваљево, 21. новембар 2020) био је епископ рашко-призренски и косовско-метохијски од 1991. до 2010, када је рашчињен.
Епископски чин му је одузет 19. новембра 2010. и враћен је у чин монаха. Из Цркве је изопштен 28. маја 2015. године.
1 Биографија
Артемије Радосављевић је рођен у селу Лелић, које је и родно село Светог владике Николаја. У младости се упознао са Светим Јустином Поповићем који је у то време живео у манастиру Ћелије. Свети Јустин Поповић га је замонашио након завршетка богословије 20. новембра 1960. године у манастиру Ћелије.
По завршетку Богословског факултета у Београду уписао је последипломске студије у Атини где је са успехом одбранио докторску дисертацију са темом: „el” (Тајна спасења по Светом Максиму Исповеднику).
Потом се повлачи у манастир Црна Река где проводи тринаест година.
Изабран је за епископа рашко-призренског у мају 1991. године. Устоличен је 30. јуна 1991. године у Цркви Светог Ђорђа у Призрену, а чин устоличења обавио је патријарх српски Павле.
1.1 Политичке активности
Непосредно након успостављања управе УНМИК на подручју Косова и Метохије, Артемије је заједно са Момчилом Трајковћем, председником Српског покрета отпора, прихватио позив Бернара Кушнера за учешће у креирању "Прелазног савета Косова", политичког тела које је формирано 16. јула 1999. године у Приштини без претходног постизања сагласности између представника УНМИК и државних власти у Београду. Њихово учешће у креирању тог тела приказано је од стране Кушнера као пристанак косовско-метохијских Срба на стварање нових управних структура.
Упркос Кушнеровим гаранцијама, које су владици дате поводом уласка у ПСК, положај српске заједнице на подручју Косова и Метохије остао је изузетно тежак. Последице су постале очигледне већ 21. септембра 1999. године, када је Кушнер донео одлуку о стварању Косовског заштитног корпуса (КЗК), чиме је терористичкој ОВК омогућено да се трансформише и легализује. У знак протеста због доношења те одлуке, Радосављевић и Трајковић су већ наредног дана напустили Прелазни савет Косова.
Када је током јесени 1999. године створено Српско национално веће Косова и Метохије (СНВКМ) са седиштем у Грачаници, за првог председника те политичке организације је упркос свом црквеном чину изабран Артемије, док је функција председника Извршног одбора СНВКМ поверена Момчилу Трајковићу. У својству председника СНВКМ, Артемије се током 2000. године залагао за улазак српских представника у Заједничке привремене административне структуре (ЗПАС) које је креирао УНМИК, поново без претходног постизања сагласности са званичним Београдом. На заседању које је одржано 2. априла 2000. године у Грачаници, део руководства СНВКМ се на челу са Артемијем изјаснио у прилог условног и ороченог уласка представника СНВКМ у састав органа ЗПАС, али само у својству посматрача. Том приликом, за посматрача у Привременом административном већу Косова изабрана је Рада Трајковић, док су за посматраче у Прелазном савету Косова изабрани: Сава Јањић, Ранђел Нојкић и Драган Велић. Такве одлуке довеле су до дубоких подела у оквиру српске заједнице, услед чега су у знак протеста оставке на руководеће дужости у органима СНВКМ поднели Марко Јакшић, Момчило Трајковић, Славиша Костић и други функционери.
У склопу својих политичких активности, које су вођене без сагласности званичног Београда, Радосављевић је од 21. до 23. јула 2000. године заједно са неколицином локалних српских првака учествовао на преговорима са албанским чиниоцима у Ерлију (Вирџинија, САД), током којих је усвојена Декларација из Ерлија у којој поводом решавања косовског питања није била помињана држава Србија, нити тадашња СРЈ.
Током наредних година, политичка делатност Артемија на функцији председника СНВКМ доводила је до нових спорова са разним чиниоцима друштвеног живота, што је било у раскораку са његовом црквеном службом, услед чега је и под окриљем СПЦ почела да сазрева свест о неопходности његовог повлачења из свих политичких послова који су били неспојиви са обављањем владичанске службе. Након Артемијевог повлачења са политичке функције, за новог председника СНВКМ изабран је 2006. године Драган Велић.
Већ након тешког страдања цркве и народа у Мартовском погрому (2004), а потом и након формулисања Ахтисаријевог плана (15. март 2007. године), када је постало извесно да ће део међународне заједнице подржати проглашење независности Косова, Радосављевић је покушао да усклади своје политичке активности са ставовима званичног Београда. У јесен 2007. године, придружио се позиву на бојкот избора за Скупштину Косова (ПИС), а потом је након једностраног проглашења косовске независности (17. фебруар 2008. године) позвао на прекид односа са органима ПИС и представницима држава које су признале Косово.
Приликом посете потпредседника Сједињених Држава, Џоа Бајдена (2009), епископ Артемије није дао благослов за Бајденову посету манастиру Високи Дечани, издајући оштро срочено саопштење насловљено „Дечани и Бондстил — најпре Тадић сада Бајден”, али је Свети архијерејски сабор СПЦ ту одлуку поништио и изразио жаљење због ње.
1.2 Рашчињење и раскол
Свети архијерејски синод Српске православне цркве је 13. фебруара 2010. привремено разрешио епископа Артемија од управљања Рашко-призренском епархијом. Разлог је био испитивање финансијско-материјалног вођења послова те епархије. Администратор епархије је постао умировљени епископ захумско-херцеговачки и приморски Атанасије. На терет су му се стављали низ поступака којима је нарушавао поредак унутар СПЦ, организовањем делатности унутар епархије али и ширење утицаја у другим епархијама. Такође, због отвореног писма упућеног цариградском патријарху, забрањен му је улазак на Свету гору. Поред тога на терет му се ставља да је незаконито отуђио имовину Српске православне цркве тако што је Албанцу Кољ Каманију продао пословни простор за 150.000 евра и при том је новац добио на руке.
Свети архијерејски сабор Српске православне цркве је на редовном пролећном заседању 2010. године разрешио и умировио епископа Артемија. Епископ Артемије је задржао владичански и архијерејски чин, али без права управљања епархијом. Од суботе 26. јуна 2010. живио је у манастиру Шишатовац на Фрушкој гори. Одлуком Светог архијерејског сабора Српске православне цркве од 19. новембра 2010, одузет му је епископски чин, и враћен је у чин обичног монаха, с образложењем да је заједно са својим следбеницима „крајње неразумним поступком ступио је на пут отвореног раскола и устао на саборно јединство Српске православне цркве”.
Упркос томе што му је одузет епископски чин, монах Артемије се представља као „епископ рашко-призренски у егзилу”, облачи владичанске одежде и „служи” архијерејску литургију заједно са својим присталицама у тзв. Цркви Светог Јована у шумадијском селу Љуљаци.
Свети архијерејски сабор Српске православне цркве га је 25. маја 2015. позвао на јединство, након негативног одговора Сабор га је изопштио 28. маја 2015.
Против њега се током 2017. године водио судски поступак поводом проневере црквеног новца.
1.3 Смрт и сахрана
Преминуо је 21. новембра 2020. године у Ваљеву од компликација КОВИД-19 током истоимене пандемије у Србији. Преминуо је у колима Хитне помоћи на путу од ваљевске болнице до Клиничко-болничког центра Др Драгиша Мишовић у Београду.
Сахрањен је 23. новембра 2020. у манастиру Нова Никеја, у Лелићу код Ваљева.
1.4 Важнији радови
Τὸ Μυστήριον τῆς Σωτηρίας κατὰ τὸν Ἅγιον Μάξιμον τὸν Ὁμολογητήν. Αθήνα, 1975 — Делови из ове докторске дисертације објављени су на српском у часопису Свети Кнез Лазар бр. 12 до броја 17 (Тајна спасења по Светом Максиму Исповеднику) — English version:  — Source: Τὸ Μυστήριον… [The mystery of salvation according to St. Maximos the Confessor] (Athens: 1975), pp. 180—196
 — Богословље бр. 1-2, 1983, стр. 95 — 105
 — Научни скуп „Екуменизам — настанак, очекивања, негирања”, 20 — 24. септембра 2004, Солун. Преузето из: Свети кнез Лазар, број 47 (3/2004), Грачаница, 2004, 29-46.


ХК ЈИП Јивескиле (JYP Jyväskylä) професионални је фински клуб хокеја на леду из града Јивескиле. Тренутно се такмичи у елитној хокејашкој лиги Финске Liiga.
Своје домаће утакмице игра у Синергија арени капацитета 4.500 места за хокејашке утакмице.
1 Историјат
Клуб је основан 1923. као део спортског клуба Јивескилен Палоилијат (Jyväskylän Palloilijat), а као засебан спортски колектив постоји од 1977. године.
У својој историји клуб је два пута освајао титуле националног првака, у сезонама 2008/09. и 2011/12.
Од септембра 2010. клуб има потписан уговор о партнерству са НХЛ лигашем Бостон Бруинсима.
2 Успеси
Национални првак: 2 пута (2008/09, 2011/12)
Финалиста плеј-офа: 2 пута (1988/89, 1991/92)
Бронзана медаља СМ-лиге: 3 пута (1992/93, 2009/10, 2012/13)


Рђе су биљне болести узроковане патогеним гљивама реда Пуциниалес (раније познате као Урединалес).
Процењује се да је тренутно прихваћено 168 родова рђе и приближно 7000 врста, од којих више од половине припада роду Пуцциниа. Гљиве рђе су високо специјализовани биљни патогени са неколико јединствених карактеристика. Групно узете, гљиве рђе су разнолике и погађају многе врсте биљака. Међутим, свака врста има врло уски распон домаћина и не може се пренети на биљке које нису домаћини. Поред тога, већина гљивица рђе не може се лако узгајати у чистој култури.
Једна врста гљива рђе може заразити два различита биљна домаћина у различитим фазама свог животног циклуса и може произвести до пет морфолошки и цитолошки различитих структура које производе споре, односно спермогонију, аецију, урединију, телију и базидију у узастопним фазама размножавања. Свака спора је врло специфична за домаћина и обично може заразити само једну врсту биљака.
Гљиве рђе су обвезни биљни патогени који заразе само живе биљке. Инфекције почињу када спора слети на површину биљке, клија и напада свог домаћина. Инфекција је ограничена на биљне делове као што су лишће, петељке, нежни изданци, стабљика, плодови итд. Биљке са озбиљном инфекцијом рђе могу изгледати кржљаво, хлоротично (пожутело) или могу показивати знакове инфекције попут плодних тела рђе. Гљиве рђе расту унутарћелијски и стварају плодишта која производе споре унутар или, чешће, на површинама погођених биљних делова. Неке врсте рђе формирају вишегодишње системске инфекције које могу проузроковати деформације биљака као што су заостајање у расту, вештичина метла, рак стабљике, галице или хипертрофија погођених биљних делова.
Рђе су име добиле јер их се најчешће примећује као наслаге прашкастих рђастих или смеђих спора на биљним површинама. Римски пољопривредни фестивал Робигалиа (25. априла) древно је порекло у борби против пшеничне рђе.
1 Утицаји
Рђе се сматрају најштетнијим патогенима за пољопривреду, хортикултуру и шумарство. Гљиве рђе су главна брига и ограничавајући фактори успешног узгајања пољопривредних и шумских култура. Рђа белог бора, рђа пшеничних стабљика, рђа соје и рђа кафе примери су велике штетне претње важним усевима са економског становишта.
2 Животни циклус
Све рђе су обвезни паразити, што значи да им је потребан живи домаћин да заврши свој животни циклус. Рђе углавном не убијају биљку домаћина, али могу озбиљно смањити раст и принос. Усеви житарица могу бити уништени у једној сезони; стабла храста заражена у првих пет година рђом Cronartium quercuum често умиру.
Гљиве рђе могу да произведу до пет врста спора од одговарајућих типова плодишта током свог животног циклуса, у зависности од врсте.
Морфолошки типови гљива рђе* 0 - Пицниоспорес ( Сперматиа ) из Пицнидиа. Они служе углавном као хаплоидне полне ћелије у хетероталним рђама .
I - Аециоспоре из Аеције. Оне углавном служе као непонављајуће дикарионтске, асексуалне споре и настављају да заразе примарног домаћина.
II - Урединиоспоре из Уредиа ( Урединиа ). Они служе као понављајуће дикарионтске вегетативне споре. Ове споре се називају фазом која се понавља, јер могу да изазову ауто-инфекцију на примарном домаћину, поново заразећи истог домаћина на коме су настале споре. Често су обилне, црвене / наранџасте и истакнути знак болести рђе.
III - Телиоспоре из Телије . Ове дикариотске споре су често фаза преживљавања / презимљавања животног циклуса. Обично не заразе биљку директно; уместо тога клијају да би произвели базидију и базидиоспоре.
IV - Басидиоспоре из Телиоспоре. Ове хаплоидне споре ветром често заразе алтернативног домаћина у пролеће. Ретко се примећују ван лабораторије .
Гљиве рђе често су категорисане према животном циклусу. Три основна типа животних циклуса препознају се на основу броја врста спора као макроциклични, демициклични и микроциклични.
Макроциклични животни циклус има сва спора, демицикличком недостаје урединијално стање, а микроцикличном циклусу основно, пикнијално и ецијално стање, па поседују само урединију и телију. Спермагонија може бити одсутна код сваке врсте, али посебно у микроцикличном животном циклусу. У макроцикличним и демицикличним животним циклусима, рђа може бити или домаћин наизменичан (хетероециоус) (тј. Аецијско стање је на једној врсти биљке, а телиално стање на другој и неповезаној биљци), или наизменично ( аутоециоус ) (без домаћина) ( тј. ваздушна и телијална стања на истом биљном домаћину).'Хетероетичне гљиве рђе захтевају да два неповезана домаћина заврше свој животни циклус, при чему су примарни домаћини заражени аециоспорама, а алтернативни домаћин заражени базидиоспорама. То се може супротставити ауто-домаћој гљиви која може завршити све делове свог животног циклуса на једној врсти домаћина. Разумевање животних циклуса гљивица рђе омогућава правилно управљање болестима.
3 Однос биљке домаћина и гљивице
Постоје одређени обрасци односа са биљним групама домаћинима и гљивицама рђе које на њима паразитирају. Неки родови гљивица рђе, нарочито Пуциниа и Уромицес, садрже врсте које су способне да паразитирају на биљкама многих породица. Чини се да су остали родови рђе ограничени на одређене биљне групе. Ограничење домаћина може се, код хетероетичних врста, применити на обе фазе животног циклуса или само на једну фазу.
4 Процес заразе
Споре гљивица рђе могу се раширити ветром, водом или инсектима. Када спора наиђе на осетљиву биљку, она може клијати и заразити биљна ткива. Споре рђе обично клијају на биљној површини, израстајући кратку хифу која се назива заметна цев . Ова клица цев може лоцирати Стома од стране одговорног процеса додир познат као хигмотропим. То укључује оријентацију на гребене створене од ћелија епидерме на површини листа и расте усмерено док не наиђе на стому.
Преко стоме, хифални врх ствара инфективну структуру која се назива апресоријум . Са доње стране апресорија, танка хифа расте надоле да зарази биљне ћелије. Сматра се да је читав процес посредован осетљивим на истезање каналом калцијумових јонских канала смештених на врху хифе, који производе електричне струје и мењају ген израз, подстичући формирање апресоријума.
Једном када је гљива напала биљку, она прераста у биљне мезофилне ћелије, производећи специјализоване хифе познате као хаусторија. Хаусторија продире у ћелијске зидове, али не и кроз ћелијске мембране: биљне ћелијске мембране инвагинирају око главног хаусторијског тела формирајући простор познат као екстра хаусторска матрица. Врпца богата гвожђем и фосфором премошћује биљне и гљивичне мембране у простору између ћелија за проток воде, познатом као апопласт, спречавајући тако хранљиве материје да доспеју до ћелија биљке. Хаусториум садржи аминокиселинске и Хексоза шећера транспортере и Х+ - АТПасес које се користе за активним транспортом хранљивих материја из постројења, храни гљивице. Гљива наставља да расте, продирући у све више биљних ћелија, све док се не догоди раст спора . Процес се понавља сваких 10 - 14 дана, производећи бројне споре које се могу проширити на друге делове исте биљке или на нове домаћине.
5 Уобичајене гљиве рђе у пољопривредиCornell University. (2010). Daylily rust: Puccinia hemerocallidis [Fact sheet]. Retrieved from
Кронартиум рибицола( рђа белог бора) ; примарни домаћини су рибизла, а бели борови секундарни. Хетероциклични и макроциклични
Гимноспорангиум јунипери-виргинианае(рђа од кедра и јабука) ; Јуниперус виргиниана је примарни (телијални) домаћин, а јабука, крушка или глог секундарни ( ваздушни ) домаћин. Хетероециоус и демицикличан
Хемилеиа вастатрик(рђа од кафе) ; Примарни домаћин је биљка кафе; непознати алтернативни домаћин. Хетероециоус
Пхакопсора меибомиае и П. пацхирхизи( сојина рђа ) ; Примарни домаћин је соја и разне махунарке. Непознати алтернативни домаћин. Хетероециоус
Пуциниа цороната(крунска рђа овса и љуске) ; Зоб је примарни домаћин; Рхамнус спп. (Буцктхорн) је алтернативни домаћин. Хетероециоус и мацроцицлиц
Пуциниа граминис ( матична рђа пшенице и Кентуцки блуеграсс, или црна рђа житарица ); Примарни домаћини су: плава трава из Кентуцкија, јечам и пшеница; Обична жутика је алтернативни домаћин. Хетероециоус и мацроцицлиц
Пуциниа хемероцаллидис(рђаДаилили) ; Даилили је примарни домаћин; Патрина сп је алтернативни домаћин. Хетероециоус и мацроцицлиц
Пуциниа тритицина (рђа смеђе пшенице) у зрну*Пуциниа соргхи(обичнарђакукуруза)*Пуциниа стриформис(жута рђа) житарица
Уромицес апендицулатус у пасуљу (Пхасеолус вулгарис) *Пуциниа меланоцепхала(смеђа рђа шећерне трске)*Пуциниа куехнии(наранџаста рђашећерне трске)6 Управљање болестима гљивица рђе
Методе сузбијања болести гљивица рђе у великој мери зависе од животног циклуса одређеног патогена. Следе примери примене планова за управљање болестима који се користе за контролу макроцикличних и демицикличних болести:Макроциклична болест: Израда плана управљања за ову врсту болести у великој мери зависи од тога да ли се фаза понављања (урединиоспоре) јавља на економски важној биљци домаћину или на алтернативном домаћину. На пример, фаза понављања болести рђе од мехура од белог бора не јавља се на белим боровима, већ код алтернативног домаћина, Рибизли. Током августа и септембра Рибизле дају телиоспоре које инфицирају беле борове. Уклањање алтернативног домаћина нарушава животни циклус гљивица рђе Кронартиум рибицола, спречавајући стварање базидиоспора које заразе примарног домаћина. Иако споре из белих борова не могу да заразе друге беле борове, споре за преживљавање могу презимити на зараженим боровима и поново заразити Рибизле. следеће сезоне. Заражено ткиво уклања се из белих борова и строгих карантина Рибизли одржавају се у областима високог ризика.
Пуциниа граминис је макроциклична хетероециоус гљива која узрокује болест рђе на стабљици пшенице. Фаза понављања ове гљиве јавља се на пшеници, а не на алтернативном домаћину, жутику . Фаза понављања омогућава да болест опстане у пшеници, иако се алтернативни домаћин може уклонити. Садња отпорних усева идеалан је облик превенције болести, међутим, мутације могу довести до нових сојева гљивица који могу савладати отпорност биљака. Иако се болест не може зауставити уклањањем алтернативног домаћина, животни циклус је поремећен и стопа мутације је смањена због смањене генетске рекомбинације. То омогућава усевима узгојеним отпором да остану ефикасни током дужег временског периода.Демициклична болест: Будући да се у животном циклусу демицикличних гљива не понавља фаза, уклањање примарног или алтернативног домаћина пореметиће циклус болести. Ова метода, међутим, није високо ефикасна у лечењу свих демицикличних болести. На пример, болест рђе од кедровине и јабуке може потрајати упркос уклањању једног од домаћина, јер се споре могу ширити са велике удаљености. Озбиљношћу болести рђе кедра и јабуке може се управљати уклањањем базидиоспоре које производе гале из смреке или применом заштитних фунгицида на смреке.
6.1 Кућна контрола
Болести рђе су веома тешке за лечење. Фунгициди као што су Манцозеб или Трифорине може да помогне, али никада не може да искорени болест. Доступна су нека органска превентивна решења, а познато је да сумпорни прах зауставља клијање спора. Високи хигијенски стандарди, добра дренажа тла и пажљиво заливање могу смањити проблеме. Било која појава рђе мора се одмах решити уклањањем и спаљивањем свих погођених листова. Компостирање или остављање заражене вегетације на земљи шириће болест.
6.2 Комерцијална контрола
У неким великим усевима фунгициди се примењују ваздухом. Процес је скуп и примена фунгицида је најбоље резервисана за сезоне када су фолијарне болести озбиљне. Истраживања показују да што је већа озбиљност фолијарне болести, то је већи повраћај од употребе фунгицида. Јужна болест кукурузне рђе, може се заменити са уобичајеном рђом. Карактеристична карактеристика јужне рђе је та што се пустуле углавном формирају на горњој површини листа, а споре су више наранџасте боје. Јужна рђа се брже шири и има већи економски утицај када и даље постоје топли и влажни временски услови. Правовремене примене фунгицида за сузбијање јужне рђе су пресудније него код обичне рђе,За болести рђе могу се применити разне превентивне методе:'''* Висок ниво влаге може погоршати симптоме болести рђе. Избегавање надземног заливања ноћу, наводњавањем кап по кап, смањењем густине усева и употребом вентилатора за циркулацију ваздушног тока може смањити тежину болести.
Употреба биљних сорти отпорних на рђу
Плодоред усева може прекинути циклус болести јер су многе рђе специфичне за домаћина и не одржавају се дуго без свог домаћина.
Инспекција увозних биљака и сечења на симптоме. Важно је континуирано посматрати биљке, јер болести рђе имају латентни период (биљка има болест, али не показује симптоме).
Употреба семена без болести може смањити појаву неких рђа
6.3 Погођене биљке домаћини
Вероватно је да су неке врсте рђе погођене већином биљних врста. Рђе су често назване по врсти домаћину коју заразе. На пример; Пуциниа кантхии инфицира цветну биљку коктел ( Ксантхиум ). Недавно је пријављено укупно 95 гљивица рђе које припадају 25 родова повезаних са 117 врста шумских биљака које припадају 80 родова домаћина под 43 породице домаћина са западних Гата, Керала, Индија.
6.3.1 Гљиве рђе укључујуAecidium*Cerotelium*Chaconia*Coleosporium*Crossopsora*Didymopsorella*Hamspora*Hapalophragmidium*Hemileia*Kernkampella*Kuehneola*Kweilingia*Macabuna*Maravalia*Melampsora*Olivea*Physopella*Puccinia*Ravenelia*Uraecium*Uredo*Uredopeltis*Uromyces*Xenostele*Zaghouania'
6.3.2 Родови заражени рђом укључују
Acacia
Acalypha
Ageratina
Albizia
Arundinaria
Bambusa
Bidens
Blepharis
Bombax
Bridelia
Callicarpa
Canarium
Canthium
Catunaragam
Cinnamomum
Cissus
Cleistanthus
Clerodendron
Coffea
Coix
Cosmostigma
Crotalaria
Dalbergia
Dendrocalamus
Derris
Diospyros
Dipterocanthus
Elaeagnus
Elephantopus
Elettaria
Eragrostis
Euphorbia
Ficus
Flacourtia
Grewia
Holarrhena
Holoptelia
Hypericum
Ichnocarpus
Ischaemum
Jasminum
Justicia
Loesneriella
Luvunga
Meiogyne
Meliosma
Mimusops
Morus
Neolitzea
Ocimum
Olea
Oxalis
Pavetta
Persicaria
Phyllanthus
Plectranthus
Plumeria
Pongamia
Premna
Protasparagus
Rubus
Salix
Spondia
Strobilanthes
Strychnos
Tabernaemontana
Terminalia
Toddalia
Trichosanthes
Vernonia
Vigna
Wrightia
Xanthophyllum
Xylia
Ziziphus
6.3.3 Неки од познатијих домаћина укључују
Arisaema triphyllum, Jack-in-the-pulpit
Avena sativa, Oats
Berberis vulgaris, Шимширика
Vicia faba - Боб (биљка)
Coffea arabica - Кафа
Crataegus monogyna - Hawthorn
Chrysanthemum
Cydonia - Quince
Euphorbia maculata, Spotted Spurge
Fuchsia spp,
Garlic - Бели лук
Hordeum vulgare, Barley
Juniperus virginiana, Red Cedar (Juniper apple disease)
Juniperus communis - Клека (врста)
Allium ampeloprasum - Leek
Malus – Јабука
Mentha piperita - Peppermint
Mespilus - Мушмула
Onion - Црни лук
Pelargonium
Primula veris
Primula vulgaris
Pyrus - Pear
Rosa spp, Ружа
Triticum spp., Wheat
Oxalis spp., Oxalis
Secale cereale, Rye
Senecio vulgaris - Common groundsel
Xanthium canadense Cocklebur
7 Хиперпаразити рђе
У породици Сфаеропсидацеае гљива Сфаеропсидалес, врсте рода Дарлуца су хиперпаразити на рђама.
8 Галерија


Карл Дејвид Андерсон (Carl David Anderson; Њујорк, 3. септембар 1905 — Сан Марино, 11. јануар 1991) био је амерички физичар, најпознатији по открићу позитрона за шта му је 1936. године додељена Нобелова награда.
1 Биографија
Рођен је у Њујорку 1905. године као син шведских емиграната.
Студирао је физику и технику на Калифорнијском институту за технологију у Пасадени и године 1930. стекао докторат. Под Миликеновим руководством почео је да испитује космичке зраке међу којима је пронашао трагове неочекиване честице која је у свему подсећала на електрон осим што је имала позитивно наелектрисање. Овај проналазак је објављен 1932. године и после тога потврђен од стране других истраживача. Директан доказ о постојању позитрона (постојање позитрона је теоријски предвидео Пол Дирак 1928. године) Андерсон је добио бомбардовањем материјала продорним гама зрацима из торијума. У тој реакцији долази до стварања електрон—позитрон парова. За тај рад 1936. године Андерсону је додељена Нобелова награда заједно са Виктором Хесом.
Исте године Андерсон и његов први докторанд (Сет Недермајер) открили су мион, (или, како је годинама називан, ’ми-мезон’) елементарну честицу са масом 207 пута већом од масе електрона. Андресон и Недермајер су првобитно веровали да су открили пион, честицу коју је Хидеки Јукава постулирао у теорији јаких интеракција. Када је постало очигледно да се не ради о пиону него о новој, неочекиваној честици, теоријски физичар Исидор Раби се гласно запитао „Ко је то поручио?”. Мион је прва из серије нових честица која је збуњивала теоријске физичаре тога доба. Проблем је био огроман па је наводно Вилис Ламб (Ламбов помак) једном приликом у шали изјавио да је до сада проналазач нове честице награђиван Нобеловом наградом али од сада би требало да плати казну од 10.000 долара.
1.1 Одабрани радови
Anderson, C. D. (1933). The Positive Electron. Phys. Rev. 43: 491.


Рајт Флајер II (Wright Flyer II; такође познат и као Флајер II) био је други авион који су конструисала браћа Рајт. Током 1904. године користили су га за укупно 105 летова, на крају постигавши летове у трајању од пет минута и правећи пуне кругове, што је Вилбур први пут постигао 20. септембра.
1 Дизајн и развој
Дизајн Флајера II био је веома сличан оригиналном Рајт Флајеру из 1903. године, али са нешто снажнијим мотором и конструкцијом која је користила вајмутов бор уместо смрче која је употребљена у ваздухоплову 1903. и једрилицама 1900−1902. године. Важна промена била је смањење нагиба крила на 1-у-25 са 1-у-20 који је коришћен 1903. године. Браћа су мислила да би смањење нагиба крила смањило отпор, иако је заправо постигнуто мање подизање. Са овим изменама Флајер II је био тежи за око 91 килограм од свог претходника из 1903. године.
2 Оперативна историја
Браћа Рајт су тестирала нови авион у Хафман Прерији, пашњаку за краве изван Дејтона, Охајо, који је сада део националног историјског ваздухопловног парка Дејтон и такође је део данашње ваздухопловне базе Рајт-Патерсон. Власник земље, банкар Торенс Хафман, дозволио им је да користе земљиште без закупнине, а његов једини захтев био је да одведу стоку на сигурно пре експеримента. Браћа Рајт су почела да подижу шупу за смештај својих авиона током априла и до краја маја су били спремни за почетак експеримената, а новинарима је објављено да ће пробе почети у понедељак, 23. маја.
Гомила од четрдесетак људи, састављена од породице и пријатеља и десетак репортера, окупила се у понедељак, али киша је задржала авион у шупи цело јутро, а када је киша престала ветар је утихнуо. Постојале су мале шансе за успешно полетање са 30-метарске лансирне шине без ветра. Браћа Рајт су одлучила да покушају кратак лет како би задовољили новинаре, али мотор није развио своју пуну снагу и авион је стигао до краја шине без узлетања.
Рад на мотору и лоше временске прилике одложили су даље покушаје до четвртка поподне, када је упркос проблемима са паљењем покушано полетање, а лет је био дуг око 7,6 метара, што се завршило тешким слетањем које је оштетило авион. Извештаји за штампу су били различити, Чикаго трибјун је своју причу објавио под насловом „Тест летеће машине се оцењује као успешан”, док је Њујорк тајмс пренео како се тестирање завршило неуспешно.
Поправке су трајале две недеље, али се и следећи покушај лета завршио несрећом, што је захтевало још две недеље поправки. Дана 21. јуна остварена су три лета без икаквих незгода, али четири дана касније авион се поново срушио. Ове несреће су узроковане нестабилношћу висине авиона. Сумњајући да је узрок овога било то што се центар гравитације налазио превише напред, померени су мотор и положај пилота уназад, али је то погоршало ствари. Авион би се заталасао ако предњи елеватор није притиснут, али је то довело до додатног отпора, па су додали 32 килограма гвоздених шипки као баласт испод елеватора, који су такође увећани. Са тако модификованим авионом, у августу су направљена 24 лета, укључујући два 22. августа на четврт миље, највећу удаљеност коју су могли да прелете без скретања.
Будући да су снага и смер ветра били мање поуздани него у Кити Хоку, људи су понекад морали мукотрпно поново да поставе 49 метара лансирне шине према тренутним условима. Дана 7. септембра, људи су почели да користе катапулт да обезбеде авиону брзину потребну за полетање. Користили су падајући тег од 360 килограма, касније повећан на 730 килограма, обешен са 4,9 метара високог крана, са колотурником за умножавање удаљености коју је авион прешао. Апарат који је лансирао Вилбур је 15. септембра први пут направио ваздушни заокрет, а 20. септембра је успео да прелети цео круг − први икада у авиону − преваливши 1.240 метара за 1 минут и 16 секунди. Овом лету је сведочио Амос Рут, који је написао извештај у часопису који је издавао.
Дана 14. октобра, Орвил је направио свој први кружни лет, а наредног дана Октав Шанот је стигао да види напредак браће Рајт. Нажалост, Орвил, покушавајући још један кружни лет, није могао да се исправи и био је приморан да слети авионом при великом брзином након само 30 секунди у ваздуху, оштетивши клизаче и пропелере. Уследио је низ летова који су завршили оштећењем авиона, али је низ несрећа завршен 9. новембра, када је Вилбур летео у четири круга Хафман Прерије, остајући у ваздуху пет минута и слећући само зато што је мотор почињао да се прегрева. Орвил је 1. децембра направио сличан лет, а 9. децембра су престали са летовима на годину дана.
Хари Комбс је резимирао летове: „Било је 105 летова направљених 1904. године, скоро сви су били кратки летови, али најдужи, 1. децембра, трајао је пет минута и осам секунди и прешао је удаљеност од 4.515 метара, односно око три миље. Током овог лета лет Орвил кружи око Хафман Прерије два и четврт пута.”
Дана 18. јануара 1905. године, браћа Рајт су написала конгресмену Роберту М. Невину: „Серија ваздухопловних експеримената на којима смо били ангажовани последњих пет година завршена је производњом летеће машине типа погодног за практичну употребу. Бројни летови у правим линијама, у круговима и изнад курсева у облику слова „S”, са и без ветрова, учинили су сасвим извесним да је летење доведено до тачке у којој може бити од велике практичне употребе у разним областима, од којих је један начин извиђање и преношење порука у време рата.”
Браћа Рајт су демонтирала конструкцију Рајт Флајера II током зиме 1904–05. Спасили су ланчани погон пропелера, његове носаче и мотор. Отрцана тканина, ребра крила, стубови и сродни дрвени делови спаљени су (према Орвилу) у првим месецима 1905. године. Спашени делови елисе и мотор уграђени су у нови модел, Рајт Флајер III.
3 Спецификације
3.1 Опште карактеристике
Посада: 1
Дужина: 6,43 m
Распон крила: 12,29 m
Висина: 2,74 m
Површина крила: 47,38 m²
Бруто тежина: 419,57 kg
3.2 Перформансе
Максимална брзина: 56 km/h
Домет: 8 km
Плафон лета: 6 m


У рачунарству и информатици LALR парсер, што је скраћеница од енгл. термина “lookahed LR parser” је посебан облик LR парсера који може да изађе на крај са више контекстно слободних граматика него SLR парсер (скраћено од енгл. simple LR парсер). LALR парсер је врло популаран тип парсера зато што прави добар компромис између броја граматика за које је применљив и величине таблице синтаксне анализе коју захтева. Компилатори најчешће користе овај тип парсера, такви су на пример YACC и GNU bison.
Као и SLR, LALR таблица синтаксне анализе се добија поправком технике конструкције таблице LR(0) синтаксне анализе.
Разликују се следеће поткласе {LR} граматика:
LR(0), ако су таблице анализе формиране без обзира на предувидни симбол, а у процесу анализе се не јављају конфликти;
SLR(1), ако је конфликте који се јављају у LR(0) анализи могуће отклонити узимајући у обзир све скупове Следећи симбола граматике;
LALR(1), ако је конфликте који су се појавили у SLR(1) анализи могуће отклонити ограничавањем скупова Следећи само на оне симболе који су неопходни да би се извршила акција свођења;
(канонска) LR(1) ако је за решавање конфликта у LALR(1) анализи потребно једној реченичној форми доделити више стања аутомата;
Скуп Следећи(А) за задати незавршни симбол А садржи све завршне симболе који се могу појавити непосредно иза симбола А, без обзира на контекст. Природа коначног аутомата какав је конструисан за LR(0) ајтеме је таква да се не захтева познавање свих симбола који могу следити за неким симболом А. Довољно је познавати скуп оних завршних симбола који се могу појавити на улазу када се изврши свођење по неком А правилу. У таквом случају скуп релевантних предувидних симбола је подскуп скупа Следећи(А) који ћемо назвати Предувидни скуп.
Предувидни скуп за помоћни симбол А се конструише тако што се у коначном аутомату посматрају само они завршни симболи који се могу појавити иза А непосредно после акције свођења на А. У случају појаве конфликта пребацивање-свођење, за његово разрешавање су од значаја само оне секвенције у ајтемима које су облика:
•Аа
где је а неки завршни терминал. Анализом ових секвенција омогућава се да коначни аутомат може да препозна да ли је потребно извршити свођење или не.
Дакле, док SLR корсти скупове Следећи за одређивање акција свођења, LALR користи предувидне скупове. Како је за дати LR(0) ајтем I, скуп Следећи(I) у ствари унија свих Предувидних скупова за све LR(0) ајтеме са истом левом страном као I, и као такав независан од стања парсера и десне стране ајтема, па тиме не носи информације о контексту. Са друге стране скуп Предувидни у зависности од контекста омогућава финије разрешавање конфликата.
Конструкција LALR(1) се може извршити тако што се прво конструише SLR(1) аутомат коме се затим додају предувидни симболи. Они се додају тако што се идентификују симболи који прате један ајтем. У случају свођења, ти симболи имају улогу скупа Следећи у случају SLR(1) анализе. Оваква конструкција је ефикаснија од конструисања канонског LR(1) аутомата, а затим стапања његових стања.
1 Пример
Нека на улазу имамо ниску { a + b = c ; } EOF* Почињемо постављајући стање 0 на врх стека.
Ево како LALR парсер излази на крај са њом:
стања на стеку'''''ајтеми'''''акција'''''преостали улаз'''0'програм → • { наредбе EOF } 'пребацивање'{ a = b + c ; } EOF '1 0'програм → { • наредбе EOF }'наредбе → • наредба наредбе'наредбе → • e'наредба → • ID=израз'наредба → • IF израз'пребацивање'a = b + c ; } EOF'4 1 0'наредба → ID • = израз'пребацивање'= b + c ; } EOF'8 4 1 0'наредба → ID = • израз'израз → • израз + ID'израз → • израз - ID 'израз → • ID
-пребацивање-
b + c ; } EOF'12 8 4 1 0'израз → ID • 'сведи по 8'+ c ; EOF'11 8 4 1 0'наредба → ID = израз • 'израз → израз • + ID'израз → израз • - ID 'пребацивање'+ c ; } EOF15 11 8 4 1 0израз → израз + • IDпребацивањеc ; } EOF18 15 11 8 4 1 0израз → израз + ID • сведи по 6; } EOF 11 8 4 1 0наредба → ID = израз • ; израз → израз • + IDизраз → израз • - ID пребацивање; } EOF14 11 8 4 1 0наредба → ID = израз ; • сведи по 4} EOF3 1 0наредбе → наредба • наредбенаредбе → • наредба наредбенаредбе → e • наредба → • ID = изразнаредба → • IF ( израз )сведи по 3} EOF7 3 1 0наредбе → наредба наредбе •сведи по 2} EOF2 1 0програм → { наредбе EOF • } пребацивање} EOF6 2 1 0програм → { наредбе • EOF } прихватиEOF'''
2 LALR(1) граматике
Формална дефиниција LALR(1) граматике не може се једноставно упаковати у скуп правила. Уместо формалне дефиниције, можемо рећи да је граматика LALR(1) ако постоји њој одговарајући LALR(1) парсер са одсуством конфликта, и обрнуто.
LALR(1) је поткласа од LR(1) и наткласа од SLR(1). Граматика која није LR(1) дефинитивно није ни LALR(1), јер који год конфликт да је присутан за оригинални LR(1) парсер, биће присутан и за LALR(1) парсер. Граматика која је LR(1) може али не мора бити LALR(1) у зависности од тога да ли стапање производи конфликте или не. Граматика која је SLR(1) је дефинитивно и LALR(1). Граматика која није SLR(1) може и не мора бити LALR(1) у зависности од тога да ли прецизнији Предувидни скупови разрешавају SLR(1) конфликте.
LALR(1) парсер се показао као најчешћа варијанта фамилије LR парсера. Слабости SLR(1) и LR(0) парсера су у томе што су способни да изађу на крај са релативно малим скупом граматика. Експанзивне меморијске потребе LR(1) парсера учиниле су да је годинама био теоретски интересантан али постепено практично све приближнији. Предност LALR(1) парсера огледала се у томе што је понудио добар баланс између моћи скупова Предувида и величине таблице синтаксне анализе.
Већина конструкција над програмским језицима може бити описана LALR(1) граматиком.
3 Литература
Витас, Душко М., „Преводиоци и интерпретатори (Увод у теорију и методе компилације програмских језика )“, Математички факултет, Београд 2006. LALR Parsing, written by Maggie Johnson and revised by Julie Zelenski and Keith Schwarz, July 11, 2012


Илој Гутијерез Менојо (Eloy Gutiérrez Menoyo; Мадрид, 8. децембар 1934 — Хавана, 26. октобар 2012) био је кубанско-шпански револуционар и вођа Другог националног ескамбрајског фронта, герилске оружане формације која је учествовала у Кубанској револуцији и борби против режима Фулгенсиа Батисте.
Након победе револуционара, противио се режиму Фидела Кастра због његових про-совјетских ставова и постао је дисидент, радио за ЦИУ, а чак је и формирао анти-Кастро герилску групу, због чега је ухапшен и провео 22 године у затвору.


Азнар I Галиндез (Aznar I Galíndez) (?? - 839) био је гроф Арагона од 809. до 820, наследник Ауреолуса од Арагона. Од губитка Арагона, до своје смрти 893. године, Азнар I је био гроф Сердање (Cerdanya) и Урђељ (Urgell). Неки извори га такође помињу и као грофа од Хаке Jaca.
Азнар I је био праунук Галинда, вероватно оснивача фамилије која је ушла заједно са Францима у рехион.
Био је ожењен са Енеком Гарсес, за коју се верује да је била дама из Гаскоње, са којом је имао четворо деце:
Матрона, удата за Гарсију I Галиндеза, који је сменио Азнара и владао од 820-833.
Етил
Кентулф
Галиндо I Азнарес, гроф Арагона од 844. до 867. и такође од Урђеља и Сердање.
Азнар I је био франачки вазал. Претпоставља се да је 820. то вазалство прекинуто због приближавања Памплони и династији Бану Каси у долини Ебра. Због тога је изгубио грофовију Арагон, мада је добио Урђељ и Сердању.


Џаваншир, познат и по средњоперсијском имену Џуваншер (што значи млади лав), био је син Хозроја II и Гордије, сестра Бахрама Чобина. Историчар из 9. века Динавари помиње га како је владао пре сасанидске краљице Боран. То би значило да је успео да избегне покољ своје браће од Кавада II. Ово, међутим, остаје нејасно, а нису пронађени ни новчићи Џуваншира који сведоче да је владао.


Репарација или освежавање је термин који се користи у психотерапији и по својој суштински је део терапијског односа у коме терпеут пружа пацијенту накнадну одговарајућу родитељску негу у оквиру терапијског односа. Заснива се на уверењу да многа психолошка питања потичу из периода дететовог одрастања током кога је изостало задовољења његових потреба. Детету се овом терапијом помаже да се осећа сигурно и безусловно вољено и помаже у развија одређене осећања, како би као одрасла особа касније могла успешно пловити кроз живот, на начин како би то требала.
У овом за неке контроверзаном облику психотерапије терапеут активно преузима улогу нове или сурогат родитељске фигуре, у циљу лечења психолошких сметњи узрокованих неадекватним детињством, или чак и злостављачким родитељством. Основна претпоставка је да су све менталне болести углавном резултат таквог родитељства, укључујући и схизофренију и биполарни поремећај. Упркос повезаности ове терапије са теоријом и праксом трансакционе анализе у области психологије, нема много емпиријских доказа о њеној ефикасности, а постоје и неки значајни ставовови да она у ствари може бити штетна;па тако већина лекара у области менталног здравља сматра да репарација није легитиман облик терапије.
1 Историја
Као деца, свако од нас био је изложен различитим врстама васпитања, што нас је учинило људима какви смо данас. Неки утицаји нашег детињства су добродошли, а неки су постали препрека. Кроз историју психолози су тражили решење и лек, па је тако као један од од облика помоћи настао рапарентиг.
Касних 1960 -их, Jaqui Lee Schiff је развила облик терапије заснован на теорији трансакционе анализе, и назвала је тоталном регресијом. Schiff и њени следбеници временом су постигли успех у лечењу клијената са схизофренијом помоћу репарације, што је резултовало проширењем њене примене. Обећавајућа открића Schiff -ове у области репарације навело је друге терапеуте да развију сопствену апликацију и облике репарације. Други најзначајнији облици репарације који су се касније појавили укључују временски ограничену, правовремену и само-репарацију. Неки људи сматрају да је репарација један од многих облика психотерапије Новог доба.
2 Механизам
На основу теорије трансакционе анализе, репарација настоји да третира проблеме повезане са недостатком родитељства. Теорија о поновњеном детињству каже да се психолошки проблеми због недостатка родитељства могу превазићи реформом родитељског ега. То се постиже враћањем клијента у стање ума које је рањиво на нова искуства, и у теорији трансакционе анализе назива се дечје его стање. Једном када је клијент у его стању детета, терапеут преузима улогу клијентовог родитеља и покушава да опорави клијента. Природа регресије од стране терапеута требала би да позитивно утиче на клијента и у њему развије стаер са здравијим родитељским егом, што на крају негира психолошке проблеме које је клијент могао искусити прије терапије репарационог лечење.
3 Методе
Због великог броја различитих облика репарације, сваки терапеут може усвојити различите методе у лечењу клијената. Међутим, начелно је договорен механизам који стоји у основи теорије о поновном родитељству.
Типично, поновно родитељство почиње регресијом клијента у стање ега детета. Терапеут то постиже учествујући у поступцима одгајања деце, као што су храњење бочицом, стављањем главе у крило и другим техникама у којима клијент свесно заузима физичке положаје и понашање малог детета. Овиме радњама стиче се поверење клијента у терапеута као његовог новог родитеља.
Након што се постигне идеалан ниво блискости, терапеут може коначно приступити слању порука које реформишу негативан начин размишљања клијента предавањем, уласком у дискусију или другим облицима комуникације прикладним за однос родитељ-дете.
4 Облици
4.1 Тотална регресија
Тоталну регресију као облик психотерапије развила је Jaqui Lee Schiff. Овај облик репарације био је први облик терапије изграђен на теорији трансакционе анализе. Обично пацијент живи са терапеутом неколико година у специјализованој установи. За то време, пацијент је потпуно уроњен у проживљавање свог детињства. Терапеут пружа сву бригу и негу са циљем потпуне реформе его стања клијента. Тотално регресија позната је по томе што је повезана са институцијом Cathexis, коју је основала Jaqui Lee Schiff.
4.2 Временски ограничена регресија
Временски ограничену регресију развио је Томас Вилсон у сврху лечења пацијената са схизофренијом. Али за разлику од терапије Jaqui Lee Schiff, у овој терапији се од пацијента захтева само да присуствује на пет двочасовних сесија са терапеутом уместо да живи са терапеутом. У овом третману нега је интензивнија и структурираније у односу на терапију тоталне регресије.
4.3 Спот репарација
Спот репарацију је развио Russell Osnes. Осим што је мање временски интензиван од терапије Jaqui Lee Schiff тотална регресије, Russell Osnes-ов облик репарације се више фокусира на пацијенте трауматизоване специфичним искуствима и инцидентима, а не општим поремећајима у детињству.
4.4 Самообнављање
Самообнављање, као методу репарације развио је Muriel James-а. За разлику од претходних облика репарације, Muriel James-ов облик не покушава да потпуно замени родитељево его стање клијента. Уместо тога, терапија потврђује позитивне аспекте који су већ видљиви у клијентовом егу. Клијент је такође примарни субјект у терапији уместо терапеута.
4.5 Метода Del Casale's
Овај облик репарациј коју је развио Del Casale's, попут Вилсоновог временски ограничене репарације, фокусиран је првенствено на лечење схизофрених пацијената. Али за разлику од Jaqui Lee Schiff. и Томаса Вилсона, Del Casale's предлаже да терапеут не игра улогу клијентовог родитеља. Уместо тога, Del Casale's је клијентововр праве родитеље претворио у активни учеснике у терапији.
Del Casale's заснива овај модел на уверењу да су неки делови клијентовог его стања везани за родитеља још увек здрави, те да за неисправно родитељство нису криви родитељи, већ слаба комуникација између родитеља и детета.
5 Ефикасност
5.1 Клинеов случај
Др Давид Клине је практиковао Schiff's -ову потпуну регресију док је био запослени у Cathexis Institute. Међу његовим најпознатијим клијентима била је млада девојка са дијагнозом тешке анорексије нервозе. Доктор Клине је теоретизовао да је пацијентова анорексија последица строгих очекивања њене мајке. Потапање је тада коришћено за сузбијање негативног утицаја родитељског стила пацијентове мајке. Према пацијенткињи, терапија је била успешна и сада живи са више поверења у свој имиџ, како јој је сугерисало обнављање породице од сгтране терапеута.
5.2 Биохемија
Jaqui Lee Schiff је спровела студију како би прикупила биохемијске доказе о ефикасности васпитања код схизофреника. Schiff је ову студију засновао на запажању да особе са схизофренијом имају низак ниво триптофана. У студији је 20 пацијената са дијагнозом схизофреније подељено у три групе:
групу која је пролазила кроз третман репарације на Cathexis Institute,
група која је пролазила кроз одвојено лечење на Lafayette Institute и
контролна група која није добила третман репарације.
Резултати показују да су испитаници који су прошли третман репарације наCathexis Institute и Lafayette Institute имали просечан поновни унос триптофана од 3,32 односно 3,75 што је респективно. Контролна група имала је средњу вредност 2,13. Бројеви показују да су испитаници који су добили ново родитељство имали знатно већи поновни унос триптофана на крају експеримента.
5.2.1 Самопоуздање
Лилиан М. Виссинк спровела је студију како би утврдила утицај репарације на самопоштовање. Људски субјекти су подељени у две групе, терапијску групу која се састојала од 10 људи и контролну групу која се састојала од 12 особа. Групу узорка чинили су студенти и особље са сеоског универзитета, а само је група за лечење прошла само-репарациони третман.
Испитаницима су дати упитници за мерење нивоа репарације пре и после лечења. Резултат је показао да су субјекти који су прошлин само-репарациони третма имали значајно повећан ниво самопоштовања, док је контролна група имала смањен ниво самопоштовања.
5.3 Рехабилитација злочина
Психологица по имену Gloria Noriega спровела је студију која је анализирала ефекте само-репарациони третма на жене делинквенте у затвору, које су имале између једанаест и осамнаест година. У студији су сви субјекти добили потпуно исти третман у прилог теорији да се ефекти само-репарације могу директно поновити.
Према резултатима, двадесет седам од двадесет осам испитаника испољило је мање агресије, мање сукоба са родитељима, повећану мотивацију за постизање циљева и повећано самопоштовање у поређењу са оним какви су били пре лечења. Субјект који није показао промене био је зависник од дрога, а клиничари су закључили да је за њих потребан специјализованији третман.
6 Контроверзе
6.1 Терминологија и дефиниције
Иако се репарација у великој мери практикује, не постоји успостављен систем терминологије међу практичарима. Осим тога, дефиниције уобичајено коришћених појмова разликују се у дефиницијама међу практичарима. Нејасноће које изазивају ове две слабости представљају опасност од погрешне комуникације између терапеута и пацијента током лечења. Пацијент такође можда неће у потпуности разумети информације које му се деле приликом уговарања или прекида лечења.
6.2 Однос терапеут-пацијент
Природа репарације често захтева од терапеута да развије близак однос са клијентом. Не постоји протокол који одређује границе онога што терапеут може или не може учинити. Често је на терапеуту да одреди план акције који треба предузети када се суочи са дилемом током лечења. Као резултат тога, постоји ризик да терапеут постане превише екстреман у својим методама, што може угрозити клијента и довести до нових психолошких проблема. Због доминантне улоге терапеута у односу, терапеут има већу моћ над клијентом, што може довести до тога да они злоупотребе овај ауторитет и искористе клијента. За терапеута постоји и ризик да он или она могу бити превише везани за клијента, што може ометати професионално расуђивање.
6.3 Референтни оквир
Не постоји начин да се објективно утврди успех у потпуној замени клијентовог его стања родитеља након поновне терапије. Терапеут се може ослонити само на субјективну изјаву клијента, што може бити у супротности са извештајем терапеута о резултатима. Ови сукоби доводе до питања да ли је терапија заиста успела да реформише его стање родитеља.
6.4 Мониторинг
Овај проблем посебно важи за потпуну регресију регресије. Клијенти на терапији су потпуно уроњени у окружење које промовише регресију у стање ега детета. Међутим, током овог времена у којем клијент може провести мјесеце или године, клијент је препуштен на милост и немилост терапеута и установе. Не постоји виши ауторитет за праћење поступака терапеута, као ни за добробит клијента. Клијенту је остављено да верује свом терапеуту током целе терапије.
6.5 Научна ефикасност
Иако су неке студије рађене како би се доказала ефикасност поновног стјецања родитељског старања, количина статистички моћних доступних студија је мала. Неколико студија покушава да потврди механизам или изолује модерирајуће променљиве поновног родитељства. Теорија трансакционе анализе на којој се заснива теорија репарације већ је тема о којој се доста расправља. Као резултат тога, већина научне заједнице даје мало подршке теорији о поновном пензионисању.


Душан Кекети (Dušan Kekéti; Братислава, 24. март 1951) бивши је чехословачки фудбалер, репрезентативац Чехословачке. Играо је на позицији голмана.
1 Каријера
У Чехословачкој је играо за Спартак из Трнаве и Дуклу из Банске Бистрице. Са Спартаком је освојио три првенства Чехословачке.
Одиграо је укупно 7 утакмица за фудбалску репрезентацију Чехословачке. Учесник је Европског првенства 1980. у Италији.
2 Успеси
2.1 Клуб
Прва лига Чехословачке
Спартак Трнава: 1971, 1972, 1973.
2.2 Репрезентација
Чехословачка* Европско првенство: Треће место 1980.


Мали саскачеван (Little Saskatchewan River) је река у западном делу канадске провинције Манитоба. Истиче из језера Оди на подручју националног парка Рајдинг Маунтин и тече ка југу где се након око 185 км тока улива у реку Асинибојн на око 10 км западно од града Брандона.
Река протиче кроз варошице Минедоса и Рапид Сити. На њој су изграђена три мања вештачка језера Минедоса, Рапид Сити и Вахтопана.
Име реке потиче од забуне коју су првобитни досељеници у ово подручје имали у вези са високим водостајем ове реке и мешајући је са реком Саскачеван. У периоду од 1911. до 1978. река је носила име Минедоса.
Укупна површина сливног подручја Малог Саскачевана је 3.600 км², а максималан дневни проток од 103 м³/с забележен је 14. априла 1969. године.


Јоне Нгову (Jone Qovu; 27. август 1985) професионални је рагбиста и репрезентативац Фиџија, који тренутно игра за француски клуб Расинг 92. За Фиџи је дебитовао у јуну 2005. Био је део репрезентације Фиџија на светском купу 2007. и одиграо је један меч у групној фази против Валабиса. За репрезентацију Фиџија постигао је 1 есеј у 13 тест мечева, а за Расинг је постигао 9 есеја у 45 утакмица.


Џонатан Марк „Џони“ Бакланд (Jonathan Mark "Jonny" Buckland; Лондон, 11. септембар 1977) је енлглески музичар и соло гитариста групе Колдплеј.
1 Рани период живота
Џони је рођен у лондонској општини Ислингтон, у Лондону, и ту је живео до своје четврте године када се његова породица преселила у Пантимвин, у Северни Велс. Његов брат Тим охрабрио га је да свира гитару са једанаест година. Ишао је у Хет основну школу после које је ишао у Алун средњу школу у Велшком граду Молду. После средње школе, уписао је астрономију и математику на Лондонском Универзитету (University College London. Ту је упознао Криса Мартина, Вила Чемпиона и Гаја Беримана, са којима је формирао бенд Колдплеј. Док је студирао, заједно са Крис Мартином је радио као школски домар.
2 Каријера
Бакланд има веома занимљив начин свирања и аранжирања. Често зна да користи разне додатке у прављењу звукова на гитари па и „слајд“. Због своје занимљиве технике, често га пореде са гитаристом групе „U2“ Еџом.
Заједно са Крисом Мартином се појавио у филму Шон живих мртваца и у албуму Slideling, од Ијана Меккулоха (Ian McCulloch).
3 Приватан живот
Џони је 2007. године добио ћерку са Клои Еванс (Chloe Evans). Дали су јој име Вајолет (Violet, прим. прев. љубичица). Две године касније, 2009. године, ступио је у брак са Клои. 2011. године, добио је и друго дете, сина, којем је дао име Јона (Jonah, прим. прев. „баксуз“). Тренутно живи у Лондону.
Дуго је био вегетаријанац све до једнога дужег боравка у Јапану.
Крис Мартин га, пре великих соло тачака на концертима, најчешће ословљава са „Џони Бој“ ("Jonny Boy"). Једном је и рекао:
„Не би било Колдплеј музике без Џонија Бакланда.“
Често се на концерту издвоје и заједно солирају и најчешће се заједно појављују на интервјуима и у телевизијским емисијама, што показује њихову блискост. Бакланд је и Крисов кум.
Његов брат, Тим, и његов бенд, „Домино стејт“ („The Domino State“), дао је велику подршку Колдплеју на концерту у децембру 2008. године, у О2 арени.
Велики је фан фудбалског клуба ФК Тотенхем хотспер.


Дугина породица живе светлости (The Rainbow Family of Living Light), позната и као Дугино племе је заједница људи широм света, који се окупљају на принципима духовности, мира и ненасиља. Дугина окупљања су започела као окупљања хипика 1972. у САД, да би се убрзо проширила по Америци, Европи и свету. Они се окупљају да би се молили за мир у свету и стварали утопијске заједнице које живе у хармонији са природом. На Дугиним окупљањима се ништа не продаје нити купује, већ се све дели. Пре ручка се, по правилу, формира круг, приликом чега се сви држе за руке и изговарају ом. Једни друге ословљавају са браћа и сестре, а један од поздрава им је „добродошао кући“. Покрет дуге је углавном инспирисан филозофијом новог доба.


Ушћа човековог срца су анатомски отвори помоћу којих срчане преткоморе и коморе комуницирају међусобно или са плућном артеријом, аортом, горњом и доњом шупљом веном и плућним венама. Срце као двофазна мишићна пумпа својим ритмичким контракцијама прима крв из вена, и потискује је кроз своје шупљине (преткоморе и коморе) у артерије. Тај процес између појединих делова срца и циркулације остварује уз помоћ срчаних ушћа, које не само да пропуштају крв већ служе и као вентили који регулишу једносмеран проток крви, и тиме спречавају њено враћање у просторе из којих је она преходне истиснута (коморе, преткоморе, крвни судови).
1 Преткоморно-коморна ушћа
Преткоморно-коморна ушћа, су срчани отвори помоћу којих преткоморе комуницирају са коморама. На овим ушћима се налази валвуларни апарат (срчани залисци), који спречавају враћање крви из комора у преткоморе. На десном преткоморно-коморном ушћу је тролисни (трикуспидални) залистак valvula tricuspidalis, а на левој дволисни (митрални) залистак (valvula mitralis).
1.1 Тролисни залистак
Трикуспидална валвула или тролисни залистак (valvula tricuspidalis), регулише проток крви између десне преткоморе и десне коморе. Састоји се од три листића; предњег (А) задњег (P) и септалног (S), Септални залистак је најмањи, и повезан је са кратким хордама уз преградни зид, и одговарајући папиларни мишић. Предњи и задњи залисци су већи. Броју залистака одговара и број папиларних мишића (предњи, септални и задњи папиларни мишић)
1.2 Дволисни залистак
Дволисни залистак који због сличности са бискуповом митром носи назив митрална валвула (valvula mitralis), омогућава кисеоником обогаћеној крви да из плућа преко леве преткоморе пређе у леву комору. Састоји се од два залистка; једног вентралног или аортног (А1,2,3) и једног задњег (P1,2,3) и два припадајућа папиларна мишића mm. papillares).
2 Артеријска ушћа
Отвори на артеријским ушћима тј аорти - аортни залистак и плућној артерији - плућни залистак (полумесечасти залисци) су творевине преко којих лева и десна комора комуницирај са плућном артеријом и аортом. Ова два залистка спречавају враћање крви из аорте и плућне артерије у леву односно десну комору. На овим ушћима се налазе по три полумесечаста (семинуларна) залистка, који формирају препреке у облику „ластиног гнезда“ и које у дијастоли крв у аорти, односно плућној артерији, рашири у виду „џепа“ што спречава повратак истиснуте крви у срчане коморе.
2.1 Аортни залистак
Лево артеријско ушће са аортним залистком (valva aorte) је отвор преко кога лева комора комуницира са аортом, и омогућава кисеоником обогаћеној крви да из леве коморе уђе, у највећи крвни суд у телу, аорту.
Састоји се од три полумесачаста листића, која се означавају (LCC, RCC, NCC).
2.2 Плућни залистак
Десно артеријско ушће са плућним залистком (valvula pulmonalis) је отвор преко кога десна комора комуницира са плућном артеријом. Она омогућава регулацију протока крви из десне коморе у плућне артерије. Кроз њега протиче крв која се у плућима обогаћује кисеоником. Плућни залистак, састоји од три полумесечаста листића, који се означавају (АC, LC, RC).
3 Ушћа горње и доње шупље вене
На горњој страни десне преткоморе налази се ушће горње шупље вене (ostium v. cavae superioris), а на доњој ушће доње шупље вене (ostium v. cavae inferioris) и веначног (коронарног) синуса.
4 Ушћа плућних вена
На задњем зиду леве преткоморе налазе се четири ушћа плућних вена (vv. pulmonales sinistra et vv. pulmonales dextra).
5 Механизам затварања срчаних ушћа
Залистци затварају односно отварају ушћа у одређеној фази срчане акције. Фаза пуњења крвљу назива се дијастола, а фаза контракције срчаног мишића и пражњење шупљине назива се систола.
У фази дијастоле преткоморе, комора је у фази систоле. Тада су тролисни залистак и дволисни залистак на преткоморско-коморским ушћима затворене, а плућни залистци и аортнаи залистак на артеријским ушћима отворене и комора се празни.
У фази систоле преткомора, комора је у фази дијастоле. У том су тренутку тролисни залистак и дволисни залистак отворене, а плућни залистак и аортни залистак затворени и комора се пуни крвљу.
Срчано пумпање је производ ритмичке контракције и опуштања срчаног мишића, који се назива миокардијум. При контракцији зида преткомора или комора, зид се помера унутар срца и потискује крв у коморе. Овај притисак течности унутар комора приморава крв да напусти срце, и мишићи који чине зид преткоморе или коморе се опуштају и примају нову количину крви. Мишићи зидова комора су дебљи, јер за разлику од преткомора (које морају да усмере крв до комора), коморе усмеравају крв до свих органа у организму, од најближих до најдаљих, и зато морају да имају већу масу како би остварили већу снагу пумпања.
Такође, мишићни зид леве коморе је дебљи од десне, јер десна комора пумпа крв само у плућа, док лева комора пумпа крв у остатак организма. Преткоморе и коморе са обе стране срца (леве и десне) су одвојене преткоморско-коморским залистцима. Улога ових залистака је да контролишу ток крви, тј. регулишу проток крв тако да она тече из преткоморе у комору, а никако у обрнутом смеру, из коморе у преткомору. Преткоморско-коморски залистци се отварају и затварају као резултат цикличних промена притиска са сваким откуцајем срца. Када је притисак у преткомори виши од оног у комори, залистак се отвори, у супротном залистак је затворен.
Механизам затварања и отварања срчаних ушћа'Крв из венског система доспева у десну преткомору, потом прелази у десну комору, која је потискује у плућа или мали крвоток (приказано плавим стрелицама) Крв из плућа прво доспева у леву преткомору, затим у леву комору која потом крв потискује у аорту или велики крвоток (приказано црвеним стрелицама)'''''


Tractatus Logico-Philosophicus (TLP) (Логичко-филозофски трактат на латинском) је једина књига коју је аустријски филозоф Лудвиг Витгенштајн објавио током живота. Пројекат је имао широке циљеве – да идентификује односе између језика и стварности и да дефинише границе науке, те је јасно одели од метафизике.Трактат се сматра једним од најзначајнијих филозофских списа 20. века и савремене филозофије уопште.
Витгенштајн је писао белешке за Трактат док је био војник у Првом светском рату и завршио га је у заточеништву, у италијанским градовима Комо и Касино, августа 1918. године. Три године касније књига је била објављена на немачком језику под називом Logisch-Philosophische Abhandlung. Трактат је утицао на логичке позитивисте и чланове Бечког круга.
Витгенштајн у спису покушава да покаже, да се цела традиционална филозофија базира на конфузији саме "логике нашега језика“. Такође аргументује, да било која значајна орација мора да поседује прецизну логичку структуру. Та структура може бити замагљена спољашњом граматичком конструкцијом, те је неопходна детаљнија анализа како би се дошло до стварне логичке структуре.
Трактат је написан у познато строгом и сажетом стилу писања. Дело не садржи аргументе као такве, већ се састоји од декларативних изјава које су намењене да буду очигледне. Изјаве су хијерархијски набројане са 7 основних изјава (означени бројевима од 1 до 7), и са коментарима на сваку изјаву (означени са нпр. 1.1, 1.11, 1.12 итд.).
Витгенштајнова каснија дела, посебно Филозофска истраживања (које је објављено након његове смрти), су критиковала многе идеје Трактата.


Лепљива ружа или горска ружа,родопска ружа (Rosa pulverulenta) је листопадни жбун из породице ружа (Rosaceae).
1 Опис
Висине је од 20 - 100 cm са густо збијеним разгранатим гранама које су покривене трновима. Трнови су двојаки: једни су дужи, јачи и ређи, а други су тањи, краћи и веома бројни. Листови су непарно перасто сложени од 5, 7 или 9 листића покривених жлездастим длакама и лепљиви. Збирни плод, шипак, је обрастао крутим жлездастим длакама, лепљив испуњен бројним орашицама. Цветови су појединачни или груписани по неколико заједно, крупни, розе боје и такође лепљиви. Цветови су без нектара, а богати су етарским уљем од кога потиче мирис.


Хорн (Horn) град је у Аустрији, смештен у северном делу државе. Значајан је град у покрајини Доњој Аустрији, где је седиште истоименог округа Хорн.
1 Природне одлике
Хорн се налази у северном делу Аустрије, на 80 км северозападно од главног града Беча.
Град Хорн се образовао у тзв. Шумској четврти Доње Аустрије. Град се сместио у тзв. Хорнској котлини, на приближно 310 m надморске висине. Подручје око града је валовито и плодно. Кроз град протиче речица Тафа.
2 Становништво
Данас је Хорн град са око 6.500 становника. Последњих деценија број становника у граду се повећава.
3 Галерија


1769. је била проста година.
1 Догађаји
1.1 Март
4. март — Француски астроном Шарл Месје је први приметио маглину Орион.
2.2 Мај
9. мај — Француска освојила Корзику.
19. мај — Папа Климент XIV наследио папу Климента XIII као 249. папа.
2.4 Септембар
Википедија:Непознат датум — Велике суше у Бенгалу, које су довеле до Глади у Бенгалу 1770, током које је умрло десет милиона људи, трећина становништва.
2 Рођења
2.1 Април
14. април — Бартелеми Жубер, француски генерал
2.2 Мај
1. мај — Артур Велсли, војвода од Велингтона, британски војсковођа
2.3 Август
15. август — Наполеон Бонапарта, француски војсковођа и цар
2.4 Септембар
14. септембар — Александар фон Хумболт, немачки географ и природњак
3 Дани сећања


Округ Контра Коста (Contra Costa County) округ је у савезној држави Калифорнија, САД. Налази се у Заливској области Сан Франциска. Један је од првобитних округа Калифорније који су формирани 1850. Име округа потиче од шпанских речи Contra Costa, што у преводу значи супротна обала. Седиште округа је Мартинез, док је највећи град Конкорд. Површина округа је 2.077,6 km², од чега је 1.864,7 (89,75%) копно, а 212,9 km² вода.
Према попису из 2010, округ је имао 1.049.025 становника, и био је девети најнасељенији округ у Калифорнији.
1 Највећи градови
! Град
! Бр. становника (2010)
!
Конкорд
122.067
Ричмонд
103.701
Антиок
102.372
Сан Рамон
72.148
Волнат Крик
64.173


Сцене из брака (Scenes from a Marriage) је америчка драмска мини-серија издавача, писца и редитеља Хагаија Левија за HBO и главне улоге играју Оскар Ајзак и Џесика Частејн. Представља римејк на енглеском језику шведске мини-серије из 1973. Ингмара Бергмана. Премијерно је емитована 12. септембра 2021. године.
Српска премијера серије одржана је 13. септембра 2021. године на HBO Go-у и HBO-у.
1 Радња
Адаптација шведске мини серије из 1970-их са фокусом на савремене америчке парове.
2 Улоге
2.1 Главне
Оскар Ајзак као Џонатан
Џесика Частејн као Мира
2.2 Споредне
Сунита Мани
Никол Бехари
Кори Стол
Тава Фелдшух
3 Продукција
3.1 Развој
У јулу 2020. године, најављено је да је HBO дао зелено светло мини-серији, са Хагаијем Левијем као писцем и редитељем, а Оскар Ајзак и Мишел Вилијамс као извршним продуцентима.
3.2 Кастинг
По најави наруџбине мини-серије, Ајзак и Вилијамс су такође добили улоге. Вилијамс је у октобру била приморана да напусти своју главну улогу због сукоба око планирања, али је остала као извршни продуцент. Она је замењена Џесиком Частејн. У новембру 2020. године, Сунита Мани је добила споредну улогу. У јануару 2021. године, споредним улогама су се придружили Никол Бехари, Кори Стол и Тава Фелдшух.
3.3 Снимање
Снимање је почело у октобру 2020. године у Њујорку и било је прекинуто на две недеље у новембру након што су два члана продукције екипе била позитивна на ковид 19.
4 Издање
Ограничена серија од пет епизода премијерно је приказана на 78. филмском фестивалу у Венецији у категорији ван конкуренције. Премијера ограничене серије одржана је 12. септембра 2021. године на HBO-у.


Клисура Дубошца је усечена радом сталног потока Дубошац, у свом средњем току и надовезује се бочно на Клисуру Камешине. У саставу је ПП Шарган - Мокра Гора.
Пружа се у правцу југ-север у дужини од 2,2 km, са просечним падом од 113‰. Највећа дубина клисуре је 290m, измерена наспрам врха Мали Виогор (1.042 м.н.в.). Литолошки је изграђена од магматских стена серпентинита и харцбургита. У горњем току, стране клисуре су обрасле шумском вегетацијом, у доњем су голе са израженим стеновитим одсецима. При самом дну, дуж целе клисуре постоји пешачка стаза.


Сихоте-Алињ (Сихотэ-Алинь) је планински масив у Приморском крају и Хабаровском крају, у Русији, на удаљености од 900 km северозападно од Владивостока. Највиши врхови су Тордоки Јани (2.077 m), Ко (2.003 m) у Хабаровском крају и Аник (1.933 m) у Приморском крају.
Сихоте-Алињ представља умерену зону изузетних карактеристика. Врсте специфичне за тајгу (као што су ирвас и мрки медвед) деле станиште са врстама као што су амурски леопард, сибирски тигар, и азијски црни медвед. Веома је мали број вукова, због присуства тигрова. Најстарије дрво у региону је хиљадугодишњи иф.
У другој и трећој деценији ХХ века Сихоте Алињ је истражио Владимир Арсенијев (1872—1930) који је описао своје авантуре у неколико књига, као што је Дерсу Узала (1923), која је 1975. године прерађена у филм Акира Куросаве који је 1975. године добио Оскара као најбољи страни филм. Сихоте-Алињ и Лазо резерват природе су 1935. године стављени под режим заштите зарад очувања станишта дивљих животиња. Унеско је 2001. године ставио Сихоте-Алињ на листу Светске Баштине
1 Географија
Сихоте-Алињ је умерена зона, иако врсте типичне за северну тајгу (као што су ирваси и усурски мрки медвед) коегзистирају са амурским тигром, амурским леопардом и азијским црним медведом. Регион има врло мало вукова, због конкуренције са тигровима. Најдуговечније дрво у региону је миленијумска јапанска тиса.
Многе притоке реке Амур леже унутар опсега, укључујући Гур.
Главна зона се може истражити само у друштву ренџера.
2 Историја
Сматра се да је име манџурског порекла (манџурски alin, „планина”).
Током 1910-их и 1920-их, Сихоте-Алињ је опширно истраживао руски географ и природњак Владимир Арсењев (1872–1930), који је описао своје авантуре у неколико књига, посебно Дерсу Узала (1923), која је 1975. претворена у филм Акире Куросаве награђен Оскаром. У великој мери захваљујући његовом истраживању и залагању, велика уточишта за дивље животиње Сихоте-Алињ и Лазо успостављена су 1935. да би се очувао необични живи свет у региону.
Дана 12. фебруара 1947. у планинском ланцу догодила се једна од највећих киша метеорита у новијој историји. Метеорит Сихоте-Алињ експлодирао је у атмосфери док је падао, доносећи пљусак од много тона метала на елиптично подручје површине од око . Метеорити су формирали кратере; највећи је био у пречнику.
Унеско је 2001. године ставио „Централни Сихоте-Алињ“ на листу светске баштине, наводећи његову важност за „опстанак угрожених врста као што су Mergus squamatus, Ketupa blakistoni и амурски тигар“. Место светске баштине имало је укупну површину од , од чега је копнена зона језгра Сихоте-Алињског заповедништва обухватала . У 2018. години, место светске баштине је проширено за укључивањем Националног парка Бикин под називом „Долина реке Бикин“.


Драгомир Ћулафић (Горње Луге, код Андријевице, 8. новембар 1940) српски је песник и прозни писац. Члан је Удружења књижевника Србије. Живи у Београду и повремено у завичају.
1 Биографија
Гимназију је завршио у Иванграду (Беране). Завршио је Филозофски факултет у Новом Саду, група за немачки језик и књижевност.
Од 1969. до 1984. био је професор немачког језика у Старој Пазови, а од 1984. до 2004. био је директор Народне библиотеке „Лазо Кочовић” (од 1995. библиотека „Лаза Костић”) у Београду.
За време његовог директорског мандата основане су две познате књижевне трибине „Бранко Ћопић” и
„Међу јавом и мед сном”.
2 Књижевни рад
Пише поезију и прозу за децу и одрасле. Заступљен је у више антологија, у школској лектири и читанкама. Његови романи за младе су у многим библиотекама проглашавани за најчитаније књиге. Поему „Још ме има” називају „завичајном Пјесмом над пјесмама”.
Песме и приче су му превођене на: руски, енглески, немачки, бугарски, јерменски, румунски, мађарски, словачки, русински, македонски и словеначки језик. Више његових песама је компоновано.
3 Дела (библиографија)
3.1 Књиге поезије
„Позни летачи”, поезија (ауторско издање, Београд, 1971)
„Друга јава”, поезија („Багдала”, Крушевац, 1973)
„Разговор жеђи”, поезија („Стражилово”, Нови Сад, 1978)
„Ако се сетиш”, поезија за децу („Стражилово”, Нови Сад, 1985, друго, допуњено издање 1986)
„Навала празнине”, поезија („Нова књига”, Београд, 1988)
„Чудна стаза”, поезија за децу („Ново дело”, Београд, 1988)
„Селице”, поезија за децу („ИП Књига”, Београд, 1990)
"Шта ту има да се крије", поезија за децу ("Књиготека", Београд, 1994, два издања)
„Кад јабука зарумени”, избор поезије и прозе за децу („Сремпублик”, Београд, 1996, друго издање 1997)
„Причест”, поезија („Просвета”, Београд, 1997)
„Рашири руке”, избор поезије за децу („Григорије Божовић”, Приштина, 1998)
„Још ме има”, поема („Интерпрес”, Београд, 2000)
„Још ме има”, поема („Интерпрес”, Београд, друго библиофилско издање, 2000)
„Шапнула ми бреза”, изабране и нове песме за децу (Нолит, Београд, 2001)
„Боље вас нашли”, избор песама и прича (са Градимиром Стојковићем), пет издања, прво издање „Српска књига”, Рума, 2002.
„Још ме има”, поема (ЈП културни центар Бар, треће издање, 2004)
„Да ти шапнем”, избор песама и прича за децу и младе, Зрењанин, Градска народна библиотека „Жарко Зрењанин”, 2010.
„У свом раму”, поезија (Партенон, Београд, 2011)
„Памтићу”, изабране песме за децу (Међународни фестивал поезије „Смедеревска песничка јесен”, Смедерево, 2012)
„Још ме има”, поема („Интерпрес”, четврто издање са додатком „Из дневника аутора Поеме” (аутор додатка Велимир Ралевић), Београд, 2016.)
„Затајна ушћа”, изабране и нове песме са биобиблиографијом уз одабране текстове о књигама, Београд, „Филип Вишњић” и Удружење књижевника Србије, 2018.
„П(ј)есме”, Удружење књижевника Србије, Београд, 2025.
3.2 Романи
„Звјездано ждријебе”, роман за дјецу и омладину (БМГ, Београд, 1997, Bookland, Београд, друго издање, 2004)
„Наше лето”, роман за децу и родитеље (Народна књига - Алфа, Београд, 2002)
„Рингишпил у мојој глави”, роман за младе (Народна књига - Алфа, Београд, 2003, 2005)
„Рингишпил морска шема”, роман за младе (Народна књига - Алфа, Београд, 2005)
„Заљубљени рингишпили”, роман за младе (Народна књига - Алфа, Београд, 2008, 2009)
„Неко други”, роман (Чигоја штампа, Београд и Народна библиотека "Доситеј Обрадовић", Стара Пазова, 2009)
„Рингишпил за троје” роман за младе (Bookland, Београд, 2013)
„Овај вирус је баш безобразан”, роман за децу, Bookland, Београд, 2021.
3.3 Збирке приповедака
„Кључ”, приповетке („Универзитетска ријеч”, Никшић, 1991)
„Море на једанаестом спрату”, приче за децу (Народна књига - Алфа, Београд, 2001)
3.4 Приређивачки рад
„Преноћен живот”, антологија боемске поезије („Интерпрес”, Београд, 1997, с Ратком Чолаковићем)
3.5 Изабрани критички осврти
АНДРИЋ, Радомир: Затајна ушћа (Читалачки запис уз изабране песме Драгомира Ћулафића) / Радомир Андрић. У: Затајна ушћа (Удружење књижевника Србије), Београд: Филип Вишњић, Београд), 2018, стр. 5-8.*АНТИЋ, Мирослав: Загледан у будућност звезда / Мирослав Антић. У: Дневник : Журнал Мирослава Антића (Нови Сад) бр. 8.764, субота 27. март 1971, стр. 11.
ВУКАДИНОВИЋ, Алек: Снажан лични печат / Алек Вукадиновић, рецензија, У свом раму (Партенон, Београд, 2011), стр. 75, 76.
ДАМЈАНОВИЋ, Ратомир: С брега на брег као с века на век / Ратомир Рале Дамјанови.- Скица за портрет Драгомира Ћулафића. У: Књижевне новине Београд, јул-август 2005, стр. 19.
ЕРДЕЉАНИН, Анђелко: Прва љубавна екскурзија / Анђелко Ердељанин.- Приказ; нове књиге: Рингишпил за двоје. У: Детињство, Нови Сад, год.36, бр. 4 (2010), стр. 87. 88.
ЖИВКОВИЋ, Живан: Детињство и како га сачувати / др Живан Живковић.- Приказ: Драгомир Ћулафић, Чудна стаза. У: Детињство (Нови Сад), бр. 1-2/1990.
ЗУБАЦ, Перо : Море на једанаестом спрату / Перо Зубац.- Приказ: Нове књиге за децу и омладину: Море на једанаестом спрату. У: Витез, Београд, год. 1, број 3, 2002, стр. 33.
ИВАНОВИЋ, Н. Јован: Чежњиви пев јесењег човека / Јован Н. Ивановић.- Приказ: Причест. У: Нова овидљавања (књижевнокритичка разматрања).- Београд, Свет књиге, 2015, стр. 40-45.
КАЛЕЗИЋ, др Василије: Још ме има - „пјесма све што оста...” / Василије Калезић.- Предговор. У: Још ме има, прво библиофилско и друго издање, Београд, Interpress, 2000, стр. 7,8.
КАЛЕЗИЋ-РАДОЊИЋ, др Светлана: Omladinski romani Dragomira Ćulafića / Svetlana Kalezić-Radonjić. U: Savremena crnogorska književnost za djecu i omladinu / Posebna izdanja: naučna monografija, knjiga br. 2 (Bijelo Polje : JU Ratkovićeve večeri poezije : Institut za dječju i omladinksu književnost / Institute for Childern’s and Jouth Literature), Pogorica, 2016. str. 39-67. - Fragmneti eksplicitne poetike / Dragomir Ćulafić : Vedro misliti i vedro pisati, str. 237-239.
КОСТИЋ, Душан : Из рецензије / Душан Костић. У: Драгомир Ћулафић / Кључ, Универзитетска ријеч, Никшић, 1991, на клапни.
МАРЈАНОВИЋ, др Воја : Селице / Воја Марјановић. - Из рецензије. У: Селице (Београд: ИП Књига), 1990, на клапни.
МАРЈАНОВИЋ, др Воја : Песме без адресе / Воја Марјановић.- Приказ; нове књиге за децу : Селице.- Објављена и песма: Љубавна математика. У: Политика за децу (Београд), четвртак, 28. мај 1992, стр. 4.
МИРКОВИЋ, Чедомир : Из рецензије / Чедомир Мирковић. У: Причест (Београд: Просвета), 1997, на корици.
ПАВЛОВ, Милутин Ж. :Породични роман за успомену и дуго сећање / Милутин Ж. Павлов.- приказ: Наше лето. У: Детињство (Нови Сад), јесен-зима 2002. стр. 79.
РАЛЕВИЋ, Велимир : Из дневника аутора поеме / поводом четвртог издања/ Велимир Ралевић. У: Још ме има (Београд: Interpress), 2016. стр. 71-137.
СТАНИШИЋ, Слободан : Чудесна вртешка младости / Слободан Станишић.-Приказ: О награђеној књизи „Рингишпил у мојој глави”. У: Песма међу песницима: Зборник 6.7. књижевних сусрета „Дани дечје поезије и стваралаштва Гордана Брајовић”, Алексинац, мај 2003-2004, стр. 83-85.
СТОЈКОВИЋ, Градимир : Три поетска простора Драгомира Ћулафића / Градимир Стојковић. У: Mons Aureus: Добро / часопис за књижевност, уметност и друштвена питања.-Смедерево: Народна библиотека Смедерево, год. 3, бр. 8 (2005), стр. 135, 136, уз белешку о писцу, стр. 137, са избором Градимира Стојковића од 10 песама и две приче, стр. 138-144.
СТРИКОВИЋ, Јован Н. : Драгомир Ћулафић на водама светог Лима / Др Јован Н. Стриковић.- Рекли су /Радомир Андрић [и др.]. У: Још ме има - четврто издање (Београд: Интерпрес), 2016, стр. 63-70.
ЧОЛАКОВИЋ, Ратко : Локално као универзално / Ратко Чолаковић.- Приказ: Драгомир Ћулафић, Још ме има (Београд: Interpress), 2000. У: Борба / Савремена поезија и проза (Београд), 6. децембар 2001.
4 Значајније књижевне награде
Прва награда за најлепшу југословенску песму о реци, Фестивал крај зелене Зете, 1993.
Златна плакета за најбољу југословенску боемску песму, Приштина, 1995.
Књига године, роман „Звијездано ждријебе”, Фестивал хумора за децу, Лазаревац, 1997.
Завичајна награда општине Андријевица за свеукупно књижевно стваралаштво, 1998.
"Змајев штап", почасна награда Змајевих дечјих игара, 2001.
„Доситеј” награда за роман „Наше лето”, критика дечјег жирија града Београда, 2002.
„Гордана Брајовић” награда „Вечерње новости” за роман „Рингишпил у мојој глави”, за најбољу књигу између два фестивала (Дани „Гордане Брајовић”,Алексинац), 2003-2004.
"Златно Гашино перо" за свеукупно књижевно стваралаштво за децу, Фестивал хумора за децу, Лазаревац, 2004.
Најлепша пјесма о Лиму, поема „Још ме има”, бијелопољски лимски сусрети, 2005.
„Доситеј” награда критике дечјег жирија града Београда за роман „Заљубљени рингишпил”, 2008.
„Доситеј” награда критике дечјег жирија града Београда за роман „Рингишпил за двоје”, 2010.
„Маслинов вијенац”, награда за укупно стваралаштво за дјецу, Међународног фестивала дечјег стваралаштва и стваралаштва за дјецу „Сусрети под Старом маслином”, Бар, 2010.
„Златни кључић”, награда за стваралаштво за децу, Међународни фестивал поезије "Смедеревска песничка јесен", 2012.
Плакета „Мали принц”, Међународни фестивал за децу „Везени мост”, Тузла, 2013.
„Ратко Делетић”, књижевна награда "Гласа Холмије", часописа за књижевност, историју и културу, Беране, 2017.
„Песнички прстен”, награда Фестивала за децу и младе, Булка, Црвенка, 2019.
„Повеља Мораве” јубиларна 20. међународна национална награда УКС и Друштва књижевника Мрчајевци, Мрчајевци, 2023.


Општина Кавала (Δήμος Καβάλας, Димос Кавалас) је општина у Грчкој у округу Кавала, периферија Источна Македонија и Тракија. Административни центар је град Кавала.
1 Насељена места
Општина Кавала је формирана 1. јануара 2011. године спајањем 2 некадашње административне јединице: Кавала и Филипи.*Општинска јединица Кавала: Кавала, Аспри Амос, Горњи Лефки, Лефки, Нови Карвали, Санаторио, Свети Сила, Стари Цифлики, Халкеро.
Општинска јединица Филипи: Филипи, Амигдалеонас, Вунохори, Дато, Зигос, Корита, Кранохори, Кринидес, Крионери, Лидија, Ликостомо, Лимнија, Микрохори, Нови Зигос, Полистило, Полинеро, Стара Кавала.


Laravel је бесплатан веб оквир отвореног кода заснован на PHP-у за изградњу веб апликација високог квалитета. Направио га је Тејлор Отвел и предвиђен је за развој веб апликација које следе модел–поглед–контролор (MVC) архитектуру, базирану на Symfony-у. Неке од карактеристика Ларавела укључују модуларни систем паковања са посебним менаџером зависности, различите начине за приступ релационим базама података, алате које помажу у примени и одржавању апликација и његова оријентација ка синтаксичком захтеву.
Изворни код Laravel-а је смештен на GitHub-у и лиценциран је под условима МИТ лиценце .
1 Историја
Taylor Otwell је креирао Laravel са циљем да пружи напреднију алтернативу оквиру за развој веб апликација, као што је био CodeIgniter, који није пружао одређене функције као што је уграђена подршка за аутентификацију и ауторизацију корисника. Прво бета издање Laravel-а је објављено 9. јуна 2011. године, а затим је следило издање Ларавел 1 касније истог месеца. Lareavel1 је укључивао уграђену подршку за аутентификацију, локализацију, моделе, погледе, сесије, рутирање и друге механизме, али није имао подршку за контролере, што га је спречило да буде прави MVC оквир.
Laravel 2 је објављен у септембру 2011. године, доносећи различита унапређења од аутора и заједнице. Главне нове функције укључивале су подршку за контролере, што је учинило Laravel 2 потпуно компатибилним са MVC обрасцом, уграђену подршку за принцип инверзије контроле (IoC) и систем шаблона који се зове Blade. Као недостатак, подршка за пакете трећих страна је уклоњена у Laravel-у 2.
Laravell 3 је објављен у фебруару 2012. са низом нових функција, укључујући cmd интерфејс командне линије (CLI) под називом Artisan, уграђену подршку за више система за управљање базама података, миграције базе података као облик контроле верзија за изглед базе података, подршку за обраду event-а, и систем паковања под називом Bundles. Пораст корисничке базе и популарности Ларавела синхронизован је са објавом Laravel  3.
Laravel 4, кодно назван Illuminate, објављен је у мају 2013. године. Направљен је као потпуна преправка Laravel оквира, мигрирајући његов распоред у сет одвојених пакета дистрибуираних путем Композера, који служи као менаџер пакета на нивоу апликације. Такав распоред побољшао је проширивост Laravel 4, који је упарен са његовим званичним редовним распоредом објављивања који се протеже шест месеци између мањих издања. Остале нове функције у Laravel 4 издању укључују seeding базе података за почетно попуњавање база података, подршку за за редове порука, уграђену подршку за слање различитих врста емаилова и подршку за одложено брисање записа из базе података названо меко брисање.
Laravel 5 је објављен у фебруару 2015. године као резултат интерних измена које су довеле до пренумерисања тадашњег будућег издања Laravel 4.3. Нове функције у издању Laravel 5 укључују подршку за закажени извршени задатак преко пакета позваног Scheduler, слој апстракције позван Flysystem који омогућава коришћење удаљеног складиште на исти начин као и локални систем датотека, унапређено управљање активностима пакета путем Elixir-а и поједностављену екстерну аутентикацију путем опционалног пакета Socialite. Laravel 5 такође је увео нову интерну структурудиректоријума за развијене апликације.
Lumen 5.0 је почетно издање Lumen оквира, лаког деривата Laravel-а оптимизованог за брзину. Ово првобитно издање је базирано је на Laravel 5.x серији PHP компоненти, а последеће верзије одражавају Laravel верзије са којима дели заједничку инфраструктуру. Од 2022. године, аутори више не препоручују коришћење Lumen ради ових предности, већ уместо тога промовишу Ларавел Октан.
Ларавел 5.1, који је објављен у јуну 2015, било је прво издање Laravel-а које је добило дугорочну подршку (LTS). Планирано је било да нове LTS верзије излазе сваке две године.
Laravel 5.3 је објављен 23. августа 2016. Нове функције у 5.3 верзији фокусирају се на унапређење брзине развоја додавањем додатних унапређења која су одмах доступна за учестале задатке.
Laravel 5.4 је објављен 24. јануара 2017. године, са многим новим функцијама као што су Laravel Dusk, Laravel Mix, Blade Components and Slots, Markdown Emails, Automatic Facades, Route Improvements, Higher Order Messaging for Collections и многе друге.
Laravel 6 је објављен 3. септембра 2019. године. У њега су укључени генератор кода помоћу Shift Blueprint, семантичко верзионисање, компатибилност са Laravel Vapor, унапређени одговори за ауторизацију, унапређени middleware за задатке, "lazy" колекције и унапређења sub-query-а. Фронтенд шаблони су уклоњени из главног пакета и премештени у laravel/ui пакет.
Laravel 7 је објављен 3. марта 2020. године, са новим функцијама као што су Laravel Sanctum, Custom Eloquent Casts, Blade Component Tags, Fluent String Operations и унапређења у Route Model Binding.
Laravel 8 је објављен 8. септембра 2020. године, са новим функцијама као што су Laravel Jetstream, model factory classes, migration squashing, Tailwind CSS за приказе пагинације и друга унапређења корисничког искуства.
Ларавел 9 је објављен 8. фебруара 2022.
Ларавел 10 је објављен 14. фебруара 2023.
Laravel 11 ажурирање је објављено 12. марта 2024. године. Ово је било најављено на Laravel блогу и на друштвеним мрежама, а такође је детаљно размотрено на EU Laracon-у који је организован у Амстердаму 5-6. фебруара од стране оснивача Laravel-а, Taylor Otwell-а. У складу са информацијама датим од стране Laravel, за исправке грешака ће бити потребно време до 3. септембра 2025. године, док ће за решавање безбедносних проблема требати време до 12. марта 2026. године. Такође је најављено да ће зарад функционисања, Laravel 11 захтевати минималну верзију PHP-а 8.2. Поред Laravel 11, у истом ажурирању је покренут и још један изузетан алат, који је назван Laravel Reverb.
1.1 Историја издања
Верзије означене као LTS (дугорочна подршка) се подржавају са исправкама грешака током 2 године и исправкама безбедности током 3 године. Остале верзије су подржане са исправкама грешака током 6 месеци и исправкама безбедности током 1 године. Од верзије 8, главне верзије се објављују годишње, а временска линија подршке је: исправке грешака током 18 месеци и исправке безбедности током 2 године, за све верзије. За додатне библиотеке, само најновија главна верзија прима исправке грешака.
!Version
!Release date
!PHP version
!
Јун 2011.
!
Септембар 2011.
!
22 фебруар, 2012.
!
27. март, 2012.
!
22. мај, 2012.
!
28. мај, 2013.
≥ 5.3.0
!
12. децембар, 2013.
≥ 5.3.0
!
1. јун 2014.
≥ 5.4.0
!
4. фебруар, 2015.
≥ 5.4.0
!
9. јун, 2015.
≥ 5.5.9
!
21. децембар, 2015.
≥ 5.5.9
!
23. август, 2016.
≥ 5.6.4
!
24. јануар, 2017.
≥ 5.6.4
!
30. август, 2017.
≥ 7.0.0
!
7. фебруар, 2018.
≥ 7.1.3
!
4. септембар, 2018.
≥ 7.1.3
!
26. фебруар, 2019.
≥ 7.1.3
!
3. септембар, 2019.
7.2 – 8.0
!
3. март, 2020.
7.2 – 8.0
!
8 септембар, 2020.
7.3 – 8.1
!
8. фебруар, 2022
8.0 – 8.2
!
14. фебруар, 2023
8.1 - 8.3
!
12. март. 2024
≥ 8.2
!
Q1 2025
≥ 8.2
2 Карактеристике
Следеће карактеристике служе као кључне тачке дизајна Laravel-а (где није специфично наглашено, описи се односе на карактеристике Laravel-a 3): *Bundles обезбеђују модуларни систем паковања од издавања Laravel 3, са укљученим функцијама које су већ доступне за једноставно додавање апликацијама. Додатно, Laravel 4 користи Composer као менаџер зависности да би додавао PHP пакете који су независни од оквира, као и Ларавел-специфичне пакете који су доступни на Packagist репозиторијуму.*Eloquent ORM (object-relational mapping) представља напредну PHP имплементацију активних записа, истовремено пружајући интерне методе за примену ограничења на односе између објеката базе података. Придржавајући образац активних записа, Eloquent ORM представља базе података as класе, при чему су инстанце објеката повезане са појединачним редовима табеле.* Query builder, доступан од Laravel 3, представља директнију алтернативу приступу бази података у односу на Eloquent ORM. Уместо захтевања да се SQL queries упити пишу директно, Laravel-ов query builder обезбеђује скуп класа и метода који могу програмски да граде упите. Такође омогућава селектовано кеширање резултата извршених упита.* Логика апликације је интегрални део развијених апликација, која се имплементира или коришћењем контролера или као део декларација рута. Синтакса која се користи за дефинисање логике апликације слична је онога који користи фрејмворк Sinatra.
Обратно рутирање дефинише однос између веза и рута, омогућавајући да касније промене у рутама аутоматски буду прослеђене у одговарајуће везе. Када се везе праве коришћењем имена постојећих рута, Laravel аутоматски креира одговарајуће униформне ресурсне идентификаторе (URIs).
Контролери у стилу REST-а пружају опционални начин за раздвајање логике која стоји иза обраде HTTP GET и POST захтева.Аутоматско учитавање класа омогућава аутоматско учитавање PHP класа без потребе за ручним одржавањем путања укључивања. Учитавање по потреби спречава укључивање непотребних компоненти, тако да се учитавају само заиста коришћени компоненти.
View композери служе као прилагодљиве логичке јединице кода које се могу извршити када се учита поглед.
Blade templating engine комбинује један или више шаблона са моделом података како би произвео резултатне прегледе, тако што преводи шаблоне у кеширани PHP код за побољшану перформансу. Blade такође пружа скуп сопствених контролних структура као што су условне изјаве and петље, које се интерно мапирају на њихове PHP паралеле. Осим тога, Laravel сервиси могу бити позвани из Blade шаблона, а сам шаблонски мотор може бити проширен са прилагођеним директивама.* IoC контejнери омогућавају генерисање нових објеката следећи принцип инверзије контроле (IoC), у коме фрејмворк позваће специфичан код за апликацију или задатак, са опционалним инстанцирањем и референцирањем нових објеката као уникати.
Миграције представљају систем контроле верзија system за шеме базе података, омогућавајући повезивање измена у application's кодној бази апликације и потребних измена у распореду базе података. Као резултат, ова карактеристика олакшава софтверско распоређивање и ажурирање апликација базираних на Laravel-у.*Database seeding омогућава начин за попуњавање табела базе података са одабраним подацима који могу бити коришћени за тестирање апликације или бити извршени као део почетног подешавања апликације.*Модуларно тестирање је део суштинског дела Laravel-а, који сам по себи садржи јединичне тестове који откривају и спречавају регресије у оквиру фрејмворка. Јединични тестови могу бити покренути коришћењем предвиђене . command-line utility.
Аутоматска пагинација олакшава задатак имплементације постраничавања, замењујући уобичајене ручне приступе имплементацији аутоматизованим методама интегрисаним у Laravel-у.
Форма захтева је функционалност у Laravel-у 5 која служи као основа за валидацију уноса форме, тако што интерно повезује слушаоце догађаја, што резултује аутоматским позивањем метода за валидацију форме и генерисањем актуелне форме.
Homestead - Vagrant виртуелна машина која обезбеђује Laravel програмерима све алате потребне за развој Laravel апликација, укључујући Ubuntu, Gulp, Bower и друге алате за развој који су корисни за развој веб апликација великог обима.*Sail - пружа одличну основу за изградњу Ларавел апликације користећи PHP, MySQL и Redis без потребе претходног искуства са Docker-ом..*Valet - Алат за брзо постављање минималног PHP локалног развојног окружења на вашем Mac рачунару користећи снагу Homebrew-а, Nginx-а и DnsMasq-а.
2.1 Готови пакети
Готове пакете које Laravel нуди преко Composera-а и Packagist -а укључују следеће:
Cashier'- Laravel 4.2*Envoy'- Laravel 4.2 *Socialite, обезбеђује поједностављене механизме за аутентификацију са различитим OAuth провајдерима укључујући Facebook, Twitter, Google, GitHub and Bitbucket.*Passport - Laravel 5.3 *Scout- Laravel 5.3 *Dusk - Laravel 5.4 *Horizon''''- Laravel 5.5 *Telescope, - Laravel 5.7 *Sanctum - Laravel 7.0 *Jetstream - Laravel 8.0*Fortify - Laravel 8.0 *Breeze* Reverb, - Laravel 11
У Laravel-у интерфејс командне линије (CLI), назван Artisan, је првобитно уведен у верзији 3 са ограниченим скупом функција. Каснија миграција Laravel-а на Composer-у засновану архитектуру омогућила је Артисану да укључи различите компоненте из Symfony-а, што је резултовало доступношћу додатних функција Артисана у Laravel-у 4.
Функционалности Artisan-а су мапиране на различите подкоманде услужни програма командно-линијског типа - , пружајући функционалности које помажу у управљању и изградњи апликација заснованих на Ларавелу. Заједничке употребе Артисана укључују управљање миграцијама и почетно попуњавање базе података, објављивање садржаја пакета и генерисање шаблонског кода за нове контролере и миграције; ово последње ослобађа програмера од креирања прописних скелета кода. Могућности и функционалности Артисана такође се могу проширити имплементацијом нових прилагођених команди, које, на пример, могу бити коришћене за аутоматизацију апликацијских специфичних понављајућих задатака.
3 Конференције
Laracon је официјална конференција посвећена Laravel фрејмворку, која покрива његов развој, употребу и сродне опште теме развоја софтвера. Laracon се одржао у Сједињеним Државама, Европи и преко интернета. Уобичајено, конференција се одржава у Сједињеним Државама и Европи сваке године. 2017. године је била прва година када је Laracon одржан искључиво као онлајн догађај. 2018. године је била прва година када је Laracon одржан у Аустралији. Сваке године конференција има различит број спонзора и организатора, али Laravel, Laravel News и UserScape обично су основни организатори.
Иако су бројне Laracon конференције официјално организоване, под именом Laravel Live, одржава се и низ других конференција. Тренутно, годишње се одржавају конференције Laravel Live UK, Laravel Live Denmark и Laravel Live India. Иако се они званично не воде, они имају дозволу Тејлора Отвела да користе име Ларавел.
4 Додатна литература
Ларавел обрасци дизајна и најбоље праксе, Packt,, јул 2014, аутори Arda Kılıçdağı and H. İbrahim Yilmaz


Gymnocephalus baloni или Балонов балавац је зракоперка из реда Perciformes и фамилије Percidae.
1 Станиште
Станишта врсте су речни екосистеми и слатководна подручја.
Ареал овог балавца обухвата већи број држава. Врста има станиште у Немачкој, Србији, Мађарској, Румунији, Украјини, Босни и Херцеговини, Бугарској, Словачкој, Словенији, Хрватској, Молдавији и Аустрији.
Врста представља ендемитет подручја реке Дунав.
2 Угроженост
Врста није глобално угрожена, и наведена је као последња брига јер има шире распрострањење.


Еуфросина Комнина Дукина Палеологина или само Еуфросинија Палеолог (Ευφροσύνη Κομνηνή Δούκαίνα Παλαιολογίνη, или Ευφροσύνη Παλαιολογίνη) је била византијски аристократа из 14. века – коктитор цариградског манастира „Пресвете Богородице Сигурне Наде“ и аутор његовог другог типика.
Ефросинија је била ћерка великог стратопаедарха Јована Синадина и његове жене Теодоре Палеологине, која је била братаница цара Михаила VIII Палеолога. Међутим, Ефросинија је од рођења била обећана Богу и спремала се да се замонаши.
После смрти Јована Синадина, између 1310. и 1328. године, његова жена Теодора замонашила се у цариградском манастиру Пресвете Богородице Сигурне Наде (Βεβαιας Ελπιδος) који је основала под именом Теодула. Заједно са њом замонашила се и њена ћерка Еуфросина. Између 1327. и 1347. године Теодора је припремила први типик манастира, а после њене смрти у другој четвртини 14. века, Еуфросинија је сачинила други манастирски статут, који је био приложен уз оригинални први документ. Међутим, типик Еуфросине Палеологине је пре низ редакција оригиналних статута које је раније саставила њена мајка Теодора, и нема карактер самосталног или потпуно оригиналног документа.


104. ловачка дивизија формирана је у априлу 1941. од регрута 15. регрутног таласа као 704. посадна дивизија. С обзиром на њену намену, дивизија је имала некомплетну формацију без извиђачког батаљона, са редукованим артиљеријским и специјалистичким саставима. Њено транспортовање на територију Србије отпочело је 15. маја 1941. Штаб дивизије био је смештен у Ваљеву, а штабови пукова у Ужицу и Лешници. Бројно стање дивизије 21. децембра 1941. је износило: 170 официра, 39 службеника, 981 подофицира и 6403 војника.
Због борбених потреба дивизија је током преформирана и формацијски попуњена људством и борбеном техником до стандардне формације пешадијске дивизије. Почев од 1. маја 1943. дивизија званично мења назив у 104. ловачку дивизију (104. Jäger-Division). Тада је имала око 13.200 војника у следећој формацији:
724. пешадијски пук734. пешадијски пук654 артиљеријски пук104. извиђачки батаљон (104. Aufklärung Abteilung)104. батаљон оклопних ловаца (104. Panzerjäger Battalion)104. инжињеријски батаљон104. батаљон везе
Командант дивизије био је генерал Хартвиг фон Лудвигер (Hartwig von Ludwiger). Након преформирања 104. ловачка дивизија делови дивизије учествовали су у операцији "Шварц". Крајем јуна 1943. дивизија је пребачена на територију Грчке, где је ушла у састав Групе армија Е.
У саставу Групе армија Е учествовала је од септембра до децембра 1944. у пробијању њене главнине од Македоније преко Косова и Метохије, југозападне Србије и источне Босне до Сарајева.
104. ловачка дивизија учествовала је у борбама за Травник јануара 1945. и водила тешке борбе у Подравини током марта, те у поречју Уне и код Карловца априла и маја 1945. године. Заробљена је од стране јединица Југословенске армије у Словенији маја 1945.
Командант дивизије генерал Лудвигер осуђен је за ратне злочине и обешен у Београду 5. маја 1947.


Кактус Џек (Cactus Jack) српски је рок бенд из Панчева.
1 Историјат
1.1 1998—2012.
Бенд је првобитно назван Карамба, а формиран је крајем 1998. године од стране Стевана Бирака (гитара), Миодрага Крудуља (бас гитара), Владимира Јездимировића (вокал) и Душана Гњидића (бубњар, бивши члан бенда Контрабандa). Током почетка рада, бенд је углавном изводио музичке нумере из филмовима Квентина Тарантина. Године 1999. усвојили су своје садашње име, Кактус Џек.
Први албум бенд је објавио у фебруару 2002. године, под називом DisCover, на којем су се нашле песме разних рок извођача. Током 2002. године наступали су неколико пута као предргрупа бенда Рибља чорба. Године 2003. бенд је објавио ЕП Град на којем се налазе три песме — Град, Године за плакање и Некада, за коју је снимљен и видео-спот. У мају 2003. године бенд је објавио уживо албум под називом Deep Purple tribute. Нови члан бенд Зоран Самуилов свирао је клавијатуре, док су се као гостујући музичари појавили Влада Јанковић Џет, Мирослав Милатовић Вицко и Владан Вучковић Паја. На концерту у Београду, 7. децембра 2003. године наступали су као предгрупа бенду Дип перпл, а након тога посветили раду на ауторским песмама. Исте, 2003. године бенд је наступао на Егзит фестивалу и Београдском фестивалу пива и имао више од 70 свирки.
Године 2004. објавили су први студијски албум под називом Natur all. У октобру 2005. године објавили су албум Mainscream, а песме на албуму поред хард рок, садрже и елементе павер поп жандра.
1.2 2012—2015.
Почетком 2010. године Јездримировић је напустио бенд, а заменила га је вокалисткиња Бојана Рацић, са којом се бенд окренуо поп рок и фанк рок звуку. Са Бојаном Рацић, бенд је снимио обраде неколико поп песама. Бенд је 21. децембра 2013. године прославио 15 година постојања концертом у Културном центру Панчево, а специјални гост на концерту био је Владимир Јездимировић.
У априлу 2015. године бенд је наступао у новој постави, са Стеваном Бираком на гитари, Миодрагом Крудуљем на бас гитари, Пајом Богдановићем као вокалистом, чланом Каризме Драганом Живковићем и чланом бенда Alogia, Младеном Гошићем на клавијатурама.
2 Дискографија
2.1 Студијски албуми
Natur all (2004)
Mainscream (2005)
2.2 ЕПови
Grad (2003)
2.3 Уживо албуми
DisCover (2002)
Deep Purple Tribute (2003)
2.4 Гостовање на албумима и компилацијама
Varios — Дани панчевачког рокенрола, са песмом Колико пута на дан (2013)