Question: Accepteras utvändiga utrymningsplatser?

Begreppet frångänglighet används ofta i betydelsen att även utrymningen är tillgänglig och kan användas av personer med olika funktionsnedsättningar.

Nej. Sprinkler kan fördröja brandförloppet och göra det möjligt att vänta i den egna lokalen som då kan betraktas som en tillfällig utrymningsplats. Detta är dock något som måste bedömas i det enskilda fallet, och bland annat räddningstjänstens insatstid måste beaktas.

Arbetsmiljöverkets bilder på skyltar kommer från ett EU-direktiv. Skyltarna med ”gubben” i dörren kommer från en ISO-standard. EU-direktivet och våra föreskrifter ger möjlighet att använda liknande symboler så länge det inte finns risk att de misstolkas. Vi godtar därför båda varianterna.

En rimlig tolkning är att utrymningsplanen redovisar de utrymningsvägar som är aktuella där man befinner sig.

En tillfällig utrymningsplats är en plats där arbetstagare, som på egen hand inte kan utrymma hela vägen till säker plats, säkert kan invänta hjälp. Kraven skiljer sig åt för projektering av nya arbetsplatser och befintliga arbetsplatser. Vid projektering för nya arbetsplatser ska det finnas tillfälliga utrymningsplatser och de ska ha tvåvägs kommunikationssystem. Det ska finnas till exempel en telefonförbindelse så man kan komma i kontakt med räddningstjänsten, eller någon som kan larma räddningstjänsten. På befintliga arbetsplatser ska det också normalt finnas tillfälliga utrymningsplatser om utrymningsvägarna inte är tillgängliga. Men på en del arbetsplatser kan det vara omöjligt att ordna. Arbetsgivaren ska då ha en möjlighet att säkerställa utrymningen på annat sätt. Vi ställer inte heller krav på tvåvägs kommunikationssystem på befintliga arbetsplatser, men arbetsgivaren ansvarar för att ingen blir kvar i en tillfällig utrymningsplats.

Grundkravet är att alla arbetstagare ska kunna utrymma arbetsplatsen snabbt och säkert. Om utrymningsvägarna inte är tillgängliga hela vägen till det fria för personer med funktionsnedsättning, ska det normalt finnas tillfälliga utrymningsplatser för dessa personer.

Fönsterutrymning kan fungera i vissa situationer, man ska dock enligt våra föreskrifter ta hänsyn till arbetstagarnas förutsättningar att använda utrymningsvägarna.

Grunden är att alla ska kunna utrymma snabbt och säkert vid en nödsituation. Samma bedömningar beträffande avstånd och risken för att en utrymningsväg blir blockerad ska gälla för alla, oavsett funktionsförmåga. Om det inte finns tillräckligt med utrymningsvägar som är tillgängliga hela vägen till det fria eller annan säker plats behövs tillfälliga utrymningsplatser. Vid brand i en byggnad med flera hyresgäster ska utrymning kunna ske på tillfredställande sätt och inom rimlig tid, till det fria eller till en annan säker plats. Om utrymningsvägen inte är tillgänglig hela vägen ska det finnas en tillfällig utrymningsplats. Den tillfälliga utrymningsplatsen kan utgöras av en plats i en annan brandcell (till exempel i ett trapphus, så länge inte vägen blockeras för andra som behöver utrymma) där det är säkert att invänta hjälp.

Ja, om man säkert kan invänta hjälp där, och det finns tvåvägskommunikation (vid projektering för ny- och ombyggnad) eller arbetsgivaren på annat sätt kan säkerställa att ingen blir kvar där (befintliga arbetsplatser).


Question: Godtar ni att ha sprinkler istället för tillfälliga utrymningsplatser?

Begreppet frångänglighet används ofta i betydelsen att även utrymningen är tillgänglig och kan användas av personer med olika funktionsnedsättningar.

Nej. Sprinkler kan fördröja brandförloppet och göra det möjligt att vänta i den egna lokalen som då kan betraktas som en tillfällig utrymningsplats. Detta är dock något som måste bedömas i det enskilda fallet, och bland annat räddningstjänstens insatstid måste beaktas.

Arbetsmiljöverkets bilder på skyltar kommer från ett EU-direktiv. Skyltarna med ”gubben” i dörren kommer från en ISO-standard. EU-direktivet och våra föreskrifter ger möjlighet att använda liknande symboler så länge det inte finns risk att de misstolkas. Vi godtar därför båda varianterna.

En rimlig tolkning är att utrymningsplanen redovisar de utrymningsvägar som är aktuella där man befinner sig.

En tillfällig utrymningsplats är en plats där arbetstagare, som på egen hand inte kan utrymma hela vägen till säker plats, säkert kan invänta hjälp. Kraven skiljer sig åt för projektering av nya arbetsplatser och befintliga arbetsplatser. Vid projektering för nya arbetsplatser ska det finnas tillfälliga utrymningsplatser och de ska ha tvåvägs kommunikationssystem. Det ska finnas till exempel en telefonförbindelse så man kan komma i kontakt med räddningstjänsten, eller någon som kan larma räddningstjänsten. På befintliga arbetsplatser ska det också normalt finnas tillfälliga utrymningsplatser om utrymningsvägarna inte är tillgängliga. Men på en del arbetsplatser kan det vara omöjligt att ordna. Arbetsgivaren ska då ha en möjlighet att säkerställa utrymningen på annat sätt. Vi ställer inte heller krav på tvåvägs kommunikationssystem på befintliga arbetsplatser, men arbetsgivaren ansvarar för att ingen blir kvar i en tillfällig utrymningsplats.

Grundkravet är att alla arbetstagare ska kunna utrymma arbetsplatsen snabbt och säkert. Om utrymningsvägarna inte är tillgängliga hela vägen till det fria för personer med funktionsnedsättning, ska det normalt finnas tillfälliga utrymningsplatser för dessa personer.

Fönsterutrymning kan fungera i vissa situationer, man ska dock enligt våra föreskrifter ta hänsyn till arbetstagarnas förutsättningar att använda utrymningsvägarna.

Grunden är att alla ska kunna utrymma snabbt och säkert vid en nödsituation. Samma bedömningar beträffande avstånd och risken för att en utrymningsväg blir blockerad ska gälla för alla, oavsett funktionsförmåga. Om det inte finns tillräckligt med utrymningsvägar som är tillgängliga hela vägen till det fria eller annan säker plats behövs tillfälliga utrymningsplatser. Vid brand i en byggnad med flera hyresgäster ska utrymning kunna ske på tillfredställande sätt och inom rimlig tid, till det fria eller till en annan säker plats. Om utrymningsvägen inte är tillgänglig hela vägen ska det finnas en tillfällig utrymningsplats. Den tillfälliga utrymningsplatsen kan utgöras av en plats i en annan brandcell (till exempel i ett trapphus, så länge inte vägen blockeras för andra som behöver utrymma) där det är säkert att invänta hjälp.

Ja, om man säkert kan invänta hjälp där, och det finns tvåvägskommunikation (vid projektering för ny- och ombyggnad) eller arbetsgivaren på annat sätt kan säkerställa att ingen blir kvar där (befintliga arbetsplatser).

Frågor och svar om arbetsplatsens utformning :: Utrymning, brandskydd och frångänglighet


Question: Behöver alla utrymningsvägar finnas med på alla utrymningsplaner, även för mycket stora byggnader?

Begreppet frångänglighet används ofta i betydelsen att även utrymningen är tillgänglig och kan användas av personer med olika funktionsnedsättningar.

Nej. Sprinkler kan fördröja brandförloppet och göra det möjligt att vänta i den egna lokalen som då kan betraktas som en tillfällig utrymningsplats. Detta är dock något som måste bedömas i det enskilda fallet, och bland annat räddningstjänstens insatstid måste beaktas.

Arbetsmiljöverkets bilder på skyltar kommer från ett EU-direktiv. Skyltarna med ”gubben” i dörren kommer från en ISO-standard. EU-direktivet och våra föreskrifter ger möjlighet att använda liknande symboler så länge det inte finns risk att de misstolkas. Vi godtar därför båda varianterna.

En rimlig tolkning är att utrymningsplanen redovisar de utrymningsvägar som är aktuella där man befinner sig.

En tillfällig utrymningsplats är en plats där arbetstagare, som på egen hand inte kan utrymma hela vägen till säker plats, säkert kan invänta hjälp. Kraven skiljer sig åt för projektering av nya arbetsplatser och befintliga arbetsplatser. Vid projektering för nya arbetsplatser ska det finnas tillfälliga utrymningsplatser och de ska ha tvåvägs kommunikationssystem. Det ska finnas till exempel en telefonförbindelse så man kan komma i kontakt med räddningstjänsten, eller någon som kan larma räddningstjänsten. På befintliga arbetsplatser ska det också normalt finnas tillfälliga utrymningsplatser om utrymningsvägarna inte är tillgängliga. Men på en del arbetsplatser kan det vara omöjligt att ordna. Arbetsgivaren ska då ha en möjlighet att säkerställa utrymningen på annat sätt. Vi ställer inte heller krav på tvåvägs kommunikationssystem på befintliga arbetsplatser, men arbetsgivaren ansvarar för att ingen blir kvar i en tillfällig utrymningsplats.

Grundkravet är att alla arbetstagare ska kunna utrymma arbetsplatsen snabbt och säkert. Om utrymningsvägarna inte är tillgängliga hela vägen till det fria för personer med funktionsnedsättning, ska det normalt finnas tillfälliga utrymningsplatser för dessa personer.

Fönsterutrymning kan fungera i vissa situationer, man ska dock enligt våra föreskrifter ta hänsyn till arbetstagarnas förutsättningar att använda utrymningsvägarna.

Grunden är att alla ska kunna utrymma snabbt och säkert vid en nödsituation. Samma bedömningar beträffande avstånd och risken för att en utrymningsväg blir blockerad ska gälla för alla, oavsett funktionsförmåga. Om det inte finns tillräckligt med utrymningsvägar som är tillgängliga hela vägen till det fria eller annan säker plats behövs tillfälliga utrymningsplatser. Vid brand i en byggnad med flera hyresgäster ska utrymning kunna ske på tillfredställande sätt och inom rimlig tid, till det fria eller till en annan säker plats. Om utrymningsvägen inte är tillgänglig hela vägen ska det finnas en tillfällig utrymningsplats. Den tillfälliga utrymningsplatsen kan utgöras av en plats i en annan brandcell (till exempel i ett trapphus, så länge inte vägen blockeras för andra som behöver utrymma) där det är säkert att invänta hjälp.

Ja, om man säkert kan invänta hjälp där, och det finns tvåvägskommunikation (vid projektering för ny- och ombyggnad) eller arbetsgivaren på annat sätt kan säkerställa att ingen blir kvar där (befintliga arbetsplatser).


Question: Det finns vanligt förekommande utrymningsskyltar som inte ser likadana ut som era, vilka ska användas?

Begreppet frångänglighet används ofta i betydelsen att även utrymningen är tillgänglig och kan användas av personer med olika funktionsnedsättningar.

Nej. Sprinkler kan fördröja brandförloppet och göra det möjligt att vänta i den egna lokalen som då kan betraktas som en tillfällig utrymningsplats. Detta är dock något som måste bedömas i det enskilda fallet, och bland annat räddningstjänstens insatstid måste beaktas.

Arbetsmiljöverkets bilder på skyltar kommer från ett EU-direktiv. Skyltarna med ”gubben” i dörren kommer från en ISO-standard. EU-direktivet och våra föreskrifter ger möjlighet att använda liknande symboler så länge det inte finns risk att de misstolkas. Vi godtar därför båda varianterna.

En rimlig tolkning är att utrymningsplanen redovisar de utrymningsvägar som är aktuella där man befinner sig.

En tillfällig utrymningsplats är en plats där arbetstagare, som på egen hand inte kan utrymma hela vägen till säker plats, säkert kan invänta hjälp. Kraven skiljer sig åt för projektering av nya arbetsplatser och befintliga arbetsplatser. Vid projektering för nya arbetsplatser ska det finnas tillfälliga utrymningsplatser och de ska ha tvåvägs kommunikationssystem. Det ska finnas till exempel en telefonförbindelse så man kan komma i kontakt med räddningstjänsten, eller någon som kan larma räddningstjänsten. På befintliga arbetsplatser ska det också normalt finnas tillfälliga utrymningsplatser om utrymningsvägarna inte är tillgängliga. Men på en del arbetsplatser kan det vara omöjligt att ordna. Arbetsgivaren ska då ha en möjlighet att säkerställa utrymningen på annat sätt. Vi ställer inte heller krav på tvåvägs kommunikationssystem på befintliga arbetsplatser, men arbetsgivaren ansvarar för att ingen blir kvar i en tillfällig utrymningsplats.

Grundkravet är att alla arbetstagare ska kunna utrymma arbetsplatsen snabbt och säkert. Om utrymningsvägarna inte är tillgängliga hela vägen till det fria för personer med funktionsnedsättning, ska det normalt finnas tillfälliga utrymningsplatser för dessa personer.

Fönsterutrymning kan fungera i vissa situationer, man ska dock enligt våra föreskrifter ta hänsyn till arbetstagarnas förutsättningar att använda utrymningsvägarna.

Grunden är att alla ska kunna utrymma snabbt och säkert vid en nödsituation. Samma bedömningar beträffande avstånd och risken för att en utrymningsväg blir blockerad ska gälla för alla, oavsett funktionsförmåga. Om det inte finns tillräckligt med utrymningsvägar som är tillgängliga hela vägen till det fria eller annan säker plats behövs tillfälliga utrymningsplatser. Vid brand i en byggnad med flera hyresgäster ska utrymning kunna ske på tillfredställande sätt och inom rimlig tid, till det fria eller till en annan säker plats. Om utrymningsvägen inte är tillgänglig hela vägen ska det finnas en tillfällig utrymningsplats. Den tillfälliga utrymningsplatsen kan utgöras av en plats i en annan brandcell (till exempel i ett trapphus, så länge inte vägen blockeras för andra som behöver utrymma) där det är säkert att invänta hjälp.

Ja, om man säkert kan invänta hjälp där, och det finns tvåvägskommunikation (vid projektering för ny- och ombyggnad) eller arbetsgivaren på annat sätt kan säkerställa att ingen blir kvar där (befintliga arbetsplatser).


Question: Godtar ni fönsterutrymning?

Begreppet frångänglighet används ofta i betydelsen att även utrymningen är tillgänglig och kan användas av personer med olika funktionsnedsättningar.

Nej. Sprinkler kan fördröja brandförloppet och göra det möjligt att vänta i den egna lokalen som då kan betraktas som en tillfällig utrymningsplats. Detta är dock något som måste bedömas i det enskilda fallet, och bland annat räddningstjänstens insatstid måste beaktas.

Arbetsmiljöverkets bilder på skyltar kommer från ett EU-direktiv. Skyltarna med ”gubben” i dörren kommer från en ISO-standard. EU-direktivet och våra föreskrifter ger möjlighet att använda liknande symboler så länge det inte finns risk att de misstolkas. Vi godtar därför båda varianterna.

En rimlig tolkning är att utrymningsplanen redovisar de utrymningsvägar som är aktuella där man befinner sig.

En tillfällig utrymningsplats är en plats där arbetstagare, som på egen hand inte kan utrymma hela vägen till säker plats, säkert kan invänta hjälp. Kraven skiljer sig åt för projektering av nya arbetsplatser och befintliga arbetsplatser. Vid projektering för nya arbetsplatser ska det finnas tillfälliga utrymningsplatser och de ska ha tvåvägs kommunikationssystem. Det ska finnas till exempel en telefonförbindelse så man kan komma i kontakt med räddningstjänsten, eller någon som kan larma räddningstjänsten. På befintliga arbetsplatser ska det också normalt finnas tillfälliga utrymningsplatser om utrymningsvägarna inte är tillgängliga. Men på en del arbetsplatser kan det vara omöjligt att ordna. Arbetsgivaren ska då ha en möjlighet att säkerställa utrymningen på annat sätt. Vi ställer inte heller krav på tvåvägs kommunikationssystem på befintliga arbetsplatser, men arbetsgivaren ansvarar för att ingen blir kvar i en tillfällig utrymningsplats.

Grundkravet är att alla arbetstagare ska kunna utrymma arbetsplatsen snabbt och säkert. Om utrymningsvägarna inte är tillgängliga hela vägen till det fria för personer med funktionsnedsättning, ska det normalt finnas tillfälliga utrymningsplatser för dessa personer.

Fönsterutrymning kan fungera i vissa situationer, man ska dock enligt våra föreskrifter ta hänsyn till arbetstagarnas förutsättningar att använda utrymningsvägarna.

Grunden är att alla ska kunna utrymma snabbt och säkert vid en nödsituation. Samma bedömningar beträffande avstånd och risken för att en utrymningsväg blir blockerad ska gälla för alla, oavsett funktionsförmåga. Om det inte finns tillräckligt med utrymningsvägar som är tillgängliga hela vägen till det fria eller annan säker plats behövs tillfälliga utrymningsplatser. Vid brand i en byggnad med flera hyresgäster ska utrymning kunna ske på tillfredställande sätt och inom rimlig tid, till det fria eller till en annan säker plats. Om utrymningsvägen inte är tillgänglig hela vägen ska det finnas en tillfällig utrymningsplats. Den tillfälliga utrymningsplatsen kan utgöras av en plats i en annan brandcell (till exempel i ett trapphus, så länge inte vägen blockeras för andra som behöver utrymma) där det är säkert att invänta hjälp.

Ja, om man säkert kan invänta hjälp där, och det finns tvåvägskommunikation (vid projektering för ny- och ombyggnad) eller arbetsgivaren på annat sätt kan säkerställa att ingen blir kvar där (befintliga arbetsplatser).


Question: Varför är det så viktigt med kravet på 0,8 meters utrymme för arbetsuppgifter?

Det ska finnas tillfredsställande dagsljus och utblick under arbetsdagen. Det är alltså arbetstagaren som ska ha tillgång till dagsljus och utblick, snarare än att vi ställer ett absolut krav på själva arbetsplatsen. Med utblick menar vi bland annat möjlighet att följa vädrets, dygnets och årstidernas variationer. De nya föreskrifterna öppnar också för man ska kunna vidta åtgärder som så långt som möjligt kompenserar för brist på dagsljus och utblick om verksamheten är sådan att dagsljus och utblick inte är möjligt och om det är orimligt att bygga om, eller flytta verksamheten för att få dagsljus och utblick.

Det finns paragraf om till exempel möjligheten att kunna tvätta sig, som är viktigt innan man äter, speciellt om det finns smittrisk. För att minska risken för smitta är det viktigt att det finns tillräckligt antal toaletter så att det till exempel inte blir kö och att de är lättstädade och att de städas och rengörs regelbundet. Även städning och rengöring av lokaler och ytskikt är viktigt för att minska risk för smitta. Ventilationen är viktig för att ventilera ut föroreningar inklusive smittämnen som virus och bakterier. I den nya föreskriften finns regler om detta. Vi har andra föreskrifter som handlar om specifikt om risk för smitta

Föreskrifterna handlar om utformning av arbetsplatser och arbetsgivaren har ingen möjlighet att till exempel kräva en ombyggnad hemma hos någon. Arbetsgivaren har det fulla ansvaret för att arbetstagarna inte ska skadas eller bli sjuka, även vid arbete i hemmet. Vid arbete i hemmet får man istället titta på hur arbetet utförs, till exempel ställa krav på arbetets organisering.

Föreskrifterna är skrivna så de ska kunna tillämpas på i princip alla arbetsplatser, Men det finns paragrafer om sådant som kan vara problem på öppna, flexibla kontor, till exempel buller, belysning och ventilation. Det finns också paragrafer om att det ska finnas tillräcklig yta för verksamheten och att det finns lämpliga utrymmen för verksamheten.

Kroppen behöver det här utrymmet för att kunna utföra vissa arbetsuppgifter utan att ta skada. Det handlar om situationer där man använder kraft och behöver huka, böja eller vrida sig. Detta är vanligt inom vården då vårdtagare ska flyttas, fastighetsservice och inom handeln där man hanterar varor. Man ska helt enkelt inte behöva arbeta i trånga utrymmen.

Föreskrifterna gäller inte i sin helhet för hemarbete, men man kan gärna använda dem som vägledning. Arbetsgivaren har enligt arbetsmiljölagen ansvar för arbetstagarnas hälsa och säkerhet, även om arbetet utförs i hemmet och exempelvis våra föreskrifter om belastningsergonomi och för arbete vid bildskärm gäller. Arbetsgivaren ska också samverka med arbetstagaren så att det är en god arbetsmiljö där man jobbar. För att få till en hälsosam arbetssituation i hemmet krävs ett gott samarbete och en regelbunden dialog mellan chef och medarbetare, men det ligger även på arbetstagaren att själv uppmärksamma risker. Sitter man mycket framför en dator, utan att ha en bra stol och skärm blir det extra viktigt med pauser och att röra på sig. Och man kan växla mellan att stå och sitta.

Vi kan, precis som tidigare, ställa krav på arbetsplatser utifrån arbetsmiljölagen. Utrymmen ombord på tåg, buss och andra ambulerande arbetsplatser omfattas däremot inte av föreskrifterna om arbetsplatsens utformning. Däremot gäller de för de fasta personalutrymmen som exempelvis en busschaufför har tillgång till. Arbetsgivaren ska som sagt alltid följa arbetsmiljölagen som ställer krav på arbetsplatsen och arbetsmiljön. Arbetsgivaren ska vidta de åtgärder som krävs för att undanröja riskerna för arbetstagarna och möjliggöra en god arbetsmiljö.

Frågor och svar om arbetsplatsens utformning :: Övriga frågor


Question: Vilka krav ställs på dagsljus

Det ska finnas tillfredsställande dagsljus och utblick under arbetsdagen. Det är alltså arbetstagaren som ska ha tillgång till dagsljus och utblick, snarare än att vi ställer ett absolut krav på själva arbetsplatsen. Med utblick menar vi bland annat möjlighet att följa vädrets, dygnets och årstidernas variationer. De nya föreskrifterna öppnar också för man ska kunna vidta åtgärder som så långt som möjligt kompenserar för brist på dagsljus och utblick om verksamheten är sådan att dagsljus och utblick inte är möjligt och om det är orimligt att bygga om, eller flytta verksamheten för att få dagsljus och utblick.

Det finns paragraf om till exempel möjligheten att kunna tvätta sig, som är viktigt innan man äter, speciellt om det finns smittrisk. För att minska risken för smitta är det viktigt att det finns tillräckligt antal toaletter så att det till exempel inte blir kö och att de är lättstädade och att de städas och rengörs regelbundet. Även städning och rengöring av lokaler och ytskikt är viktigt för att minska risk för smitta. Ventilationen är viktig för att ventilera ut föroreningar inklusive smittämnen som virus och bakterier. I den nya föreskriften finns regler om detta. Vi har andra föreskrifter som handlar om specifikt om risk för smitta

Föreskrifterna handlar om utformning av arbetsplatser och arbetsgivaren har ingen möjlighet att till exempel kräva en ombyggnad hemma hos någon. Arbetsgivaren har det fulla ansvaret för att arbetstagarna inte ska skadas eller bli sjuka, även vid arbete i hemmet. Vid arbete i hemmet får man istället titta på hur arbetet utförs, till exempel ställa krav på arbetets organisering.

Föreskrifterna är skrivna så de ska kunna tillämpas på i princip alla arbetsplatser, Men det finns paragrafer om sådant som kan vara problem på öppna, flexibla kontor, till exempel buller, belysning och ventilation. Det finns också paragrafer om att det ska finnas tillräcklig yta för verksamheten och att det finns lämpliga utrymmen för verksamheten.

Kroppen behöver det här utrymmet för att kunna utföra vissa arbetsuppgifter utan att ta skada. Det handlar om situationer där man använder kraft och behöver huka, böja eller vrida sig. Detta är vanligt inom vården då vårdtagare ska flyttas, fastighetsservice och inom handeln där man hanterar varor. Man ska helt enkelt inte behöva arbeta i trånga utrymmen.

Föreskrifterna gäller inte i sin helhet för hemarbete, men man kan gärna använda dem som vägledning. Arbetsgivaren har enligt arbetsmiljölagen ansvar för arbetstagarnas hälsa och säkerhet, även om arbetet utförs i hemmet och exempelvis våra föreskrifter om belastningsergonomi och för arbete vid bildskärm gäller. Arbetsgivaren ska också samverka med arbetstagaren så att det är en god arbetsmiljö där man jobbar. För att få till en hälsosam arbetssituation i hemmet krävs ett gott samarbete och en regelbunden dialog mellan chef och medarbetare, men det ligger även på arbetstagaren att själv uppmärksamma risker. Sitter man mycket framför en dator, utan att ha en bra stol och skärm blir det extra viktigt med pauser och att röra på sig. Och man kan växla mellan att stå och sitta.

Vi kan, precis som tidigare, ställa krav på arbetsplatser utifrån arbetsmiljölagen. Utrymmen ombord på tåg, buss och andra ambulerande arbetsplatser omfattas däremot inte av föreskrifterna om arbetsplatsens utformning. Däremot gäller de för de fasta personalutrymmen som exempelvis en busschaufför har tillgång till. Arbetsgivaren ska som sagt alltid följa arbetsmiljölagen som ställer krav på arbetsplatsen och arbetsmiljön. Arbetsgivaren ska vidta de åtgärder som krävs för att undanröja riskerna för arbetstagarna och möjliggöra en god arbetsmiljö.


Question: Gäller reglerna hemarbete?

Det ska finnas tillfredsställande dagsljus och utblick under arbetsdagen. Det är alltså arbetstagaren som ska ha tillgång till dagsljus och utblick, snarare än att vi ställer ett absolut krav på själva arbetsplatsen. Med utblick menar vi bland annat möjlighet att följa vädrets, dygnets och årstidernas variationer. De nya föreskrifterna öppnar också för man ska kunna vidta åtgärder som så långt som möjligt kompenserar för brist på dagsljus och utblick om verksamheten är sådan att dagsljus och utblick inte är möjligt och om det är orimligt att bygga om, eller flytta verksamheten för att få dagsljus och utblick.

Det finns paragraf om till exempel möjligheten att kunna tvätta sig, som är viktigt innan man äter, speciellt om det finns smittrisk. För att minska risken för smitta är det viktigt att det finns tillräckligt antal toaletter så att det till exempel inte blir kö och att de är lättstädade och att de städas och rengörs regelbundet. Även städning och rengöring av lokaler och ytskikt är viktigt för att minska risk för smitta. Ventilationen är viktig för att ventilera ut föroreningar inklusive smittämnen som virus och bakterier. I den nya föreskriften finns regler om detta. Vi har andra föreskrifter som handlar om specifikt om risk för smitta

Föreskrifterna handlar om utformning av arbetsplatser och arbetsgivaren har ingen möjlighet att till exempel kräva en ombyggnad hemma hos någon. Arbetsgivaren har det fulla ansvaret för att arbetstagarna inte ska skadas eller bli sjuka, även vid arbete i hemmet. Vid arbete i hemmet får man istället titta på hur arbetet utförs, till exempel ställa krav på arbetets organisering.

Föreskrifterna är skrivna så de ska kunna tillämpas på i princip alla arbetsplatser, Men det finns paragrafer om sådant som kan vara problem på öppna, flexibla kontor, till exempel buller, belysning och ventilation. Det finns också paragrafer om att det ska finnas tillräcklig yta för verksamheten och att det finns lämpliga utrymmen för verksamheten.

Kroppen behöver det här utrymmet för att kunna utföra vissa arbetsuppgifter utan att ta skada. Det handlar om situationer där man använder kraft och behöver huka, böja eller vrida sig. Detta är vanligt inom vården då vårdtagare ska flyttas, fastighetsservice och inom handeln där man hanterar varor. Man ska helt enkelt inte behöva arbeta i trånga utrymmen.

Föreskrifterna gäller inte i sin helhet för hemarbete, men man kan gärna använda dem som vägledning. Arbetsgivaren har enligt arbetsmiljölagen ansvar för arbetstagarnas hälsa och säkerhet, även om arbetet utförs i hemmet och exempelvis våra föreskrifter om belastningsergonomi och för arbete vid bildskärm gäller. Arbetsgivaren ska också samverka med arbetstagaren så att det är en god arbetsmiljö där man jobbar. För att få till en hälsosam arbetssituation i hemmet krävs ett gott samarbete och en regelbunden dialog mellan chef och medarbetare, men det ligger även på arbetstagaren att själv uppmärksamma risker. Sitter man mycket framför en dator, utan att ha en bra stol och skärm blir det extra viktigt med pauser och att röra på sig. Och man kan växla mellan att stå och sitta.

Vi kan, precis som tidigare, ställa krav på arbetsplatser utifrån arbetsmiljölagen. Utrymmen ombord på tåg, buss och andra ambulerande arbetsplatser omfattas däremot inte av föreskrifterna om arbetsplatsens utformning. Däremot gäller de för de fasta personalutrymmen som exempelvis en busschaufför har tillgång till. Arbetsgivaren ska som sagt alltid följa arbetsmiljölagen som ställer krav på arbetsplatsen och arbetsmiljön. Arbetsgivaren ska vidta de åtgärder som krävs för att undanröja riskerna för arbetstagarna och möjliggöra en god arbetsmiljö.


Question: Föreskrifterna gäller inte hemarbete hos andra, till exempel inom hemtjänst. Varför inte det?

Det ska finnas tillfredsställande dagsljus och utblick under arbetsdagen. Det är alltså arbetstagaren som ska ha tillgång till dagsljus och utblick, snarare än att vi ställer ett absolut krav på själva arbetsplatsen. Med utblick menar vi bland annat möjlighet att följa vädrets, dygnets och årstidernas variationer. De nya föreskrifterna öppnar också för man ska kunna vidta åtgärder som så långt som möjligt kompenserar för brist på dagsljus och utblick om verksamheten är sådan att dagsljus och utblick inte är möjligt och om det är orimligt att bygga om, eller flytta verksamheten för att få dagsljus och utblick.

Det finns paragraf om till exempel möjligheten att kunna tvätta sig, som är viktigt innan man äter, speciellt om det finns smittrisk. För att minska risken för smitta är det viktigt att det finns tillräckligt antal toaletter så att det till exempel inte blir kö och att de är lättstädade och att de städas och rengörs regelbundet. Även städning och rengöring av lokaler och ytskikt är viktigt för att minska risk för smitta. Ventilationen är viktig för att ventilera ut föroreningar inklusive smittämnen som virus och bakterier. I den nya föreskriften finns regler om detta. Vi har andra föreskrifter som handlar om specifikt om risk för smitta

Föreskrifterna handlar om utformning av arbetsplatser och arbetsgivaren har ingen möjlighet att till exempel kräva en ombyggnad hemma hos någon. Arbetsgivaren har det fulla ansvaret för att arbetstagarna inte ska skadas eller bli sjuka, även vid arbete i hemmet. Vid arbete i hemmet får man istället titta på hur arbetet utförs, till exempel ställa krav på arbetets organisering.

Föreskrifterna är skrivna så de ska kunna tillämpas på i princip alla arbetsplatser, Men det finns paragrafer om sådant som kan vara problem på öppna, flexibla kontor, till exempel buller, belysning och ventilation. Det finns också paragrafer om att det ska finnas tillräcklig yta för verksamheten och att det finns lämpliga utrymmen för verksamheten.

Kroppen behöver det här utrymmet för att kunna utföra vissa arbetsuppgifter utan att ta skada. Det handlar om situationer där man använder kraft och behöver huka, böja eller vrida sig. Detta är vanligt inom vården då vårdtagare ska flyttas, fastighetsservice och inom handeln där man hanterar varor. Man ska helt enkelt inte behöva arbeta i trånga utrymmen.

Föreskrifterna gäller inte i sin helhet för hemarbete, men man kan gärna använda dem som vägledning. Arbetsgivaren har enligt arbetsmiljölagen ansvar för arbetstagarnas hälsa och säkerhet, även om arbetet utförs i hemmet och exempelvis våra föreskrifter om belastningsergonomi och för arbete vid bildskärm gäller. Arbetsgivaren ska också samverka med arbetstagaren så att det är en god arbetsmiljö där man jobbar. För att få till en hälsosam arbetssituation i hemmet krävs ett gott samarbete och en regelbunden dialog mellan chef och medarbetare, men det ligger även på arbetstagaren att själv uppmärksamma risker. Sitter man mycket framför en dator, utan att ha en bra stol och skärm blir det extra viktigt med pauser och att röra på sig. Och man kan växla mellan att stå och sitta.

Vi kan, precis som tidigare, ställa krav på arbetsplatser utifrån arbetsmiljölagen. Utrymmen ombord på tåg, buss och andra ambulerande arbetsplatser omfattas däremot inte av föreskrifterna om arbetsplatsens utformning. Däremot gäller de för de fasta personalutrymmen som exempelvis en busschaufför har tillgång till. Arbetsgivaren ska som sagt alltid följa arbetsmiljölagen som ställer krav på arbetsplatsen och arbetsmiljön. Arbetsgivaren ska vidta de åtgärder som krävs för att undanröja riskerna för arbetstagarna och möjliggöra en god arbetsmiljö.


Question: Finns det med något om att minska smittspridning i dessa föreskrifter?

Det ska finnas tillfredsställande dagsljus och utblick under arbetsdagen. Det är alltså arbetstagaren som ska ha tillgång till dagsljus och utblick, snarare än att vi ställer ett absolut krav på själva arbetsplatsen. Med utblick menar vi bland annat möjlighet att följa vädrets, dygnets och årstidernas variationer. De nya föreskrifterna öppnar också för man ska kunna vidta åtgärder som så långt som möjligt kompenserar för brist på dagsljus och utblick om verksamheten är sådan att dagsljus och utblick inte är möjligt och om det är orimligt att bygga om, eller flytta verksamheten för att få dagsljus och utblick.

Det finns paragraf om till exempel möjligheten att kunna tvätta sig, som är viktigt innan man äter, speciellt om det finns smittrisk. För att minska risken för smitta är det viktigt att det finns tillräckligt antal toaletter så att det till exempel inte blir kö och att de är lättstädade och att de städas och rengörs regelbundet. Även städning och rengöring av lokaler och ytskikt är viktigt för att minska risk för smitta. Ventilationen är viktig för att ventilera ut föroreningar inklusive smittämnen som virus och bakterier. I den nya föreskriften finns regler om detta. Vi har andra föreskrifter som handlar om specifikt om risk för smitta

Föreskrifterna handlar om utformning av arbetsplatser och arbetsgivaren har ingen möjlighet att till exempel kräva en ombyggnad hemma hos någon. Arbetsgivaren har det fulla ansvaret för att arbetstagarna inte ska skadas eller bli sjuka, även vid arbete i hemmet. Vid arbete i hemmet får man istället titta på hur arbetet utförs, till exempel ställa krav på arbetets organisering.

Föreskrifterna är skrivna så de ska kunna tillämpas på i princip alla arbetsplatser, Men det finns paragrafer om sådant som kan vara problem på öppna, flexibla kontor, till exempel buller, belysning och ventilation. Det finns också paragrafer om att det ska finnas tillräcklig yta för verksamheten och att det finns lämpliga utrymmen för verksamheten.

Kroppen behöver det här utrymmet för att kunna utföra vissa arbetsuppgifter utan att ta skada. Det handlar om situationer där man använder kraft och behöver huka, böja eller vrida sig. Detta är vanligt inom vården då vårdtagare ska flyttas, fastighetsservice och inom handeln där man hanterar varor. Man ska helt enkelt inte behöva arbeta i trånga utrymmen.

Föreskrifterna gäller inte i sin helhet för hemarbete, men man kan gärna använda dem som vägledning. Arbetsgivaren har enligt arbetsmiljölagen ansvar för arbetstagarnas hälsa och säkerhet, även om arbetet utförs i hemmet och exempelvis våra föreskrifter om belastningsergonomi och för arbete vid bildskärm gäller. Arbetsgivaren ska också samverka med arbetstagaren så att det är en god arbetsmiljö där man jobbar. För att få till en hälsosam arbetssituation i hemmet krävs ett gott samarbete och en regelbunden dialog mellan chef och medarbetare, men det ligger även på arbetstagaren att själv uppmärksamma risker. Sitter man mycket framför en dator, utan att ha en bra stol och skärm blir det extra viktigt med pauser och att röra på sig. Och man kan växla mellan att stå och sitta.

Vi kan, precis som tidigare, ställa krav på arbetsplatser utifrån arbetsmiljölagen. Utrymmen ombord på tåg, buss och andra ambulerande arbetsplatser omfattas däremot inte av föreskrifterna om arbetsplatsens utformning. Däremot gäller de för de fasta personalutrymmen som exempelvis en busschaufför har tillgång till. Arbetsgivaren ska som sagt alltid följa arbetsmiljölagen som ställer krav på arbetsplatsen och arbetsmiljön. Arbetsgivaren ska vidta de åtgärder som krävs för att undanröja riskerna för arbetstagarna och möjliggöra en god arbetsmiljö.


Question: Finns det med något i paragraferna kring öppna, flexibla kontorslösningar?

Det ska finnas tillfredsställande dagsljus och utblick under arbetsdagen. Det är alltså arbetstagaren som ska ha tillgång till dagsljus och utblick, snarare än att vi ställer ett absolut krav på själva arbetsplatsen. Med utblick menar vi bland annat möjlighet att följa vädrets, dygnets och årstidernas variationer. De nya föreskrifterna öppnar också för man ska kunna vidta åtgärder som så långt som möjligt kompenserar för brist på dagsljus och utblick om verksamheten är sådan att dagsljus och utblick inte är möjligt och om det är orimligt att bygga om, eller flytta verksamheten för att få dagsljus och utblick.

Det finns paragraf om till exempel möjligheten att kunna tvätta sig, som är viktigt innan man äter, speciellt om det finns smittrisk. För att minska risken för smitta är det viktigt att det finns tillräckligt antal toaletter så att det till exempel inte blir kö och att de är lättstädade och att de städas och rengörs regelbundet. Även städning och rengöring av lokaler och ytskikt är viktigt för att minska risk för smitta. Ventilationen är viktig för att ventilera ut föroreningar inklusive smittämnen som virus och bakterier. I den nya föreskriften finns regler om detta. Vi har andra föreskrifter som handlar om specifikt om risk för smitta

Föreskrifterna handlar om utformning av arbetsplatser och arbetsgivaren har ingen möjlighet att till exempel kräva en ombyggnad hemma hos någon. Arbetsgivaren har det fulla ansvaret för att arbetstagarna inte ska skadas eller bli sjuka, även vid arbete i hemmet. Vid arbete i hemmet får man istället titta på hur arbetet utförs, till exempel ställa krav på arbetets organisering.

Föreskrifterna är skrivna så de ska kunna tillämpas på i princip alla arbetsplatser, Men det finns paragrafer om sådant som kan vara problem på öppna, flexibla kontor, till exempel buller, belysning och ventilation. Det finns också paragrafer om att det ska finnas tillräcklig yta för verksamheten och att det finns lämpliga utrymmen för verksamheten.

Kroppen behöver det här utrymmet för att kunna utföra vissa arbetsuppgifter utan att ta skada. Det handlar om situationer där man använder kraft och behöver huka, böja eller vrida sig. Detta är vanligt inom vården då vårdtagare ska flyttas, fastighetsservice och inom handeln där man hanterar varor. Man ska helt enkelt inte behöva arbeta i trånga utrymmen.

Föreskrifterna gäller inte i sin helhet för hemarbete, men man kan gärna använda dem som vägledning. Arbetsgivaren har enligt arbetsmiljölagen ansvar för arbetstagarnas hälsa och säkerhet, även om arbetet utförs i hemmet och exempelvis våra föreskrifter om belastningsergonomi och för arbete vid bildskärm gäller. Arbetsgivaren ska också samverka med arbetstagaren så att det är en god arbetsmiljö där man jobbar. För att få till en hälsosam arbetssituation i hemmet krävs ett gott samarbete och en regelbunden dialog mellan chef och medarbetare, men det ligger även på arbetstagaren att själv uppmärksamma risker. Sitter man mycket framför en dator, utan att ha en bra stol och skärm blir det extra viktigt med pauser och att röra på sig. Och man kan växla mellan att stå och sitta.

Vi kan, precis som tidigare, ställa krav på arbetsplatser utifrån arbetsmiljölagen. Utrymmen ombord på tåg, buss och andra ambulerande arbetsplatser omfattas däremot inte av föreskrifterna om arbetsplatsens utformning. Däremot gäller de för de fasta personalutrymmen som exempelvis en busschaufför har tillgång till. Arbetsgivaren ska som sagt alltid följa arbetsmiljölagen som ställer krav på arbetsplatsen och arbetsmiljön. Arbetsgivaren ska vidta de åtgärder som krävs för att undanröja riskerna för arbetstagarna och möjliggöra en god arbetsmiljö.


Question: De arbetstagare som har ambulerande arbetsplatser, till exempel personal ombord på tåg och de som åker runt och gör vissa servicearbeten, kan ni ställa krav på deras arbetsplatser och personalutrymmen?

Det ska finnas tillfredsställande dagsljus och utblick under arbetsdagen. Det är alltså arbetstagaren som ska ha tillgång till dagsljus och utblick, snarare än att vi ställer ett absolut krav på själva arbetsplatsen. Med utblick menar vi bland annat möjlighet att följa vädrets, dygnets och årstidernas variationer. De nya föreskrifterna öppnar också för man ska kunna vidta åtgärder som så långt som möjligt kompenserar för brist på dagsljus och utblick om verksamheten är sådan att dagsljus och utblick inte är möjligt och om det är orimligt att bygga om, eller flytta verksamheten för att få dagsljus och utblick.

Det finns paragraf om till exempel möjligheten att kunna tvätta sig, som är viktigt innan man äter, speciellt om det finns smittrisk. För att minska risken för smitta är det viktigt att det finns tillräckligt antal toaletter så att det till exempel inte blir kö och att de är lättstädade och att de städas och rengörs regelbundet. Även städning och rengöring av lokaler och ytskikt är viktigt för att minska risk för smitta. Ventilationen är viktig för att ventilera ut föroreningar inklusive smittämnen som virus och bakterier. I den nya föreskriften finns regler om detta. Vi har andra föreskrifter som handlar om specifikt om risk för smitta

Föreskrifterna handlar om utformning av arbetsplatser och arbetsgivaren har ingen möjlighet att till exempel kräva en ombyggnad hemma hos någon. Arbetsgivaren har det fulla ansvaret för att arbetstagarna inte ska skadas eller bli sjuka, även vid arbete i hemmet. Vid arbete i hemmet får man istället titta på hur arbetet utförs, till exempel ställa krav på arbetets organisering.

Föreskrifterna är skrivna så de ska kunna tillämpas på i princip alla arbetsplatser, Men det finns paragrafer om sådant som kan vara problem på öppna, flexibla kontor, till exempel buller, belysning och ventilation. Det finns också paragrafer om att det ska finnas tillräcklig yta för verksamheten och att det finns lämpliga utrymmen för verksamheten.

Kroppen behöver det här utrymmet för att kunna utföra vissa arbetsuppgifter utan att ta skada. Det handlar om situationer där man använder kraft och behöver huka, böja eller vrida sig. Detta är vanligt inom vården då vårdtagare ska flyttas, fastighetsservice och inom handeln där man hanterar varor. Man ska helt enkelt inte behöva arbeta i trånga utrymmen.

Föreskrifterna gäller inte i sin helhet för hemarbete, men man kan gärna använda dem som vägledning. Arbetsgivaren har enligt arbetsmiljölagen ansvar för arbetstagarnas hälsa och säkerhet, även om arbetet utförs i hemmet och exempelvis våra föreskrifter om belastningsergonomi och för arbete vid bildskärm gäller. Arbetsgivaren ska också samverka med arbetstagaren så att det är en god arbetsmiljö där man jobbar. För att få till en hälsosam arbetssituation i hemmet krävs ett gott samarbete och en regelbunden dialog mellan chef och medarbetare, men det ligger även på arbetstagaren att själv uppmärksamma risker. Sitter man mycket framför en dator, utan att ha en bra stol och skärm blir det extra viktigt med pauser och att röra på sig. Och man kan växla mellan att stå och sitta.

Vi kan, precis som tidigare, ställa krav på arbetsplatser utifrån arbetsmiljölagen. Utrymmen ombord på tåg, buss och andra ambulerande arbetsplatser omfattas däremot inte av föreskrifterna om arbetsplatsens utformning. Däremot gäller de för de fasta personalutrymmen som exempelvis en busschaufför har tillgång till. Arbetsgivaren ska som sagt alltid följa arbetsmiljölagen som ställer krav på arbetsplatsen och arbetsmiljön. Arbetsgivaren ska vidta de åtgärder som krävs för att undanröja riskerna för arbetstagarna och möjliggöra en god arbetsmiljö.


Question: Varför kommer nya föreskrifter om arbetsanpassning och rehabilitering?

Enligt arbetsmiljölagen och Arbetsmiljöverkets övriga föreskrifter ska arbetsgivaren utforma arbetsmiljön efter arbetstagarnas olika förutsättningar. Det innebär att det generella arbetsmiljöarbetet ska fungera och vara på plats. Föreskrifterna om arbetsanpassning används när det inte räcker till för en enskild arbetstagare utan det behövs särskild anpassning av arbetsmiljön. Arbetsanpassning blir aktuellt då arbetsgivaren redan åtgärdat andra brister i arbetsmiljön. Det handlar om att säkerställa att den enskilde får den anpassning den har rätt till så den kan utföra sitt vanliga arbete trots sin nedsatta förmåga.

Nej, att göra en tillgänglig arbetsplats för alla i arbetslivet, regleras redan i arbetsmiljölagen 2 kap 1 § och 3 kap 3 § och ska ske genom det generella arbetsmiljöarbetet.

I arbetsmiljölagen är elever och studenter inkluderade. När det gäller elever finns mycket reglerat i skollagen om behov av särskilt stöd. När det gäller studenter finns högskoleförordningen. Utöver det kan det finnas tillfällen då våra föreskrifter om arbetsanpassning kan bli aktuella. Det är då utbildningsanordnaren som måste bedöma vilken arbetsanpassning som är rimlig.

Dessa föreskrifter gäller för arbetstagare, det vill säga när den är anställd. För nyanställda med behov av arbetsanpassning hjälper Arbetsförmedlingen ekonomiskt och med professionellt stöd för att arbetsanpassa arbetsplatsen upp till ett år efter att anställningen påbörjades. Diskrimineringslagen skyddar personer på arbetsmarknaden från diskriminering genom att arbetsgivare inte får låta bli att anställa en person som uppfyller kompetenskraven men har en funktionsnedsättning.

Kraven på arbetsgivares ansvar att stödja en arbetstagare tillbaka efter sjukskrivning ändras inte. Föreskrifterna gör det tydligare att det är på arbetsplatsen som arbetsgivaren ska anpassa arbetsmiljön och på så vis bidra till arbetstagarens återgång till arbete. Försäkringskassan är den myndighet som har ansvar för att samordna rehabiliteringen, vilket regleras i socialförsäkringsbalken (30 kap).

När det gäller det den fysiska arbetsmiljön kan det handla om att skaffa tekniska hjälpmedel eller undanröja fysiska hinder för att utföra en arbetsuppgift. Gäller det den organisatoriska eller sociala arbetsmiljön kan arbetsgivaren organisera arbetet genom att till exempel se över arbetsuppgifterna och om det behövs ge extra handling och stöd. Arbetsanpassning kan pågå både under en begränsad tid eller mera varaktigt.

Att se över och revidera våra föreskrifter är något vi alltid arbetar med för att göra dem så tillgängliga och effektiva som möjligt. Föreskrifterna har gällt sedan 1994 och vi har förstått att arbetsgivare, fackförbund och myndigheter har upplevt dem som otydliga. Bland annat har man ansett, att det är otydligt vad rehabilitering innebär. Många vill ha mer konkreta anvisningar om vad som ingår i ansvaret.

Vi har i föreskrifterna konkretiserat hur arbetsgivaren ska organisera arbetsanpassningsarbetet och praktiskt gå tillväga när någon arbetstagare behöver arbetsanpassning. På arbetsplatser där detta redan fungerar, kommer de nya föreskrifterna förmodligen inte innebära några större förändringar. Exempel på förändringar som gjorts är att kraven på årlig uppföljning av verksamheten med arbetsanpassning tagits bort.  Även kravet att de som arbetar med arbetsanpassning och rehabilitering ska ha de befogenheter, resurser och kunskaper som behövs, har tagits bort. Skälet till det är att ta hänsyn till mindre företag där arbetsanpassning inte så ofta är aktuellt. Att avsätta särskilda resurser för något som kanske bara sker någon gång under flera år är inte rimligt. Samtidigt är det så att i föreskrifterna om systematiskt arbetsmiljöarbete finns regler om att arbetsgivare som inte har egen kompetens för arbetet med arbetsanpassning, ska ta hjälp utifrån.

Vad gäller det ansvaret är det inte någon förändring i föreskrifterna. Arbetsanpassning är en viktig del av rehabiliteringen och föreskrifterna konkretiserar arbetsgivarens skyldigheter vid tillvägagångssättet av arbetsanpassningen. Övriga regler om rehabilitering finns i Socialförsäkringsbalkens 30 kapitel men det är inget som Arbetsmiljöverket kan föreskriva om. I den lagen finns det bland annat krav på att arbetsgivare ska lämna uppgifter till Försäkringskassan om arbetstagarens arbetssituation.

Det finns inte stöd i arbetsmiljölagen att reglera hur arbetsgivare ska hantera enskilda arbetstagare med missbruksproblem om konsekvenser av missbruket inte medför risker i arbetsmiljön. Dessa risker ska då fångas upp och åtgärdas i det systematiska arbetsmiljöarbetet som övriga arbetsmiljörisker. Vi lyfter inte alkohol- och drogmissbruk särskilt gentemot andra hälsoproblem. Som med alla typer av hälsoproblem ska, i samband med behandling av missbruket och relaterade medicinska problem, arbetsanpassning ske. Det finns inte stöd i arbetsmiljölagen för att reglera att arbetsgivaren ska ge särskilt stöd eller bidra till någon form av behandling, oavsett hälsoproblem. Det finns andra aktörer som ansvarar för detta (socialtjänsten och hälso- och sjukvården vid till exempel missbruk av alkohol).

Ja, och då ska de åtgärdas som alla arbetsmiljörisker genom det systematiska arbetsmiljöarbetet.

Nej, samma skyldigheter att arbetsanpassa arbetsuppgifterna och arbetsmiljön vid behov finns i de nya föreskrifterna.

Frågor och svar om föreskrifterna om arbetsanpassning


Question: Har arbetsgivares skyldigheter vad gäller arbetsanpassning och rehabilitering förändrats i de nya föreskrifterna?

Enligt arbetsmiljölagen och Arbetsmiljöverkets övriga föreskrifter ska arbetsgivaren utforma arbetsmiljön efter arbetstagarnas olika förutsättningar. Det innebär att det generella arbetsmiljöarbetet ska fungera och vara på plats. Föreskrifterna om arbetsanpassning används när det inte räcker till för en enskild arbetstagare utan det behövs särskild anpassning av arbetsmiljön. Arbetsanpassning blir aktuellt då arbetsgivaren redan åtgärdat andra brister i arbetsmiljön. Det handlar om att säkerställa att den enskilde får den anpassning den har rätt till så den kan utföra sitt vanliga arbete trots sin nedsatta förmåga.

Nej, att göra en tillgänglig arbetsplats för alla i arbetslivet, regleras redan i arbetsmiljölagen 2 kap 1 § och 3 kap 3 § och ska ske genom det generella arbetsmiljöarbetet.

I arbetsmiljölagen är elever och studenter inkluderade. När det gäller elever finns mycket reglerat i skollagen om behov av särskilt stöd. När det gäller studenter finns högskoleförordningen. Utöver det kan det finnas tillfällen då våra föreskrifter om arbetsanpassning kan bli aktuella. Det är då utbildningsanordnaren som måste bedöma vilken arbetsanpassning som är rimlig.

Dessa föreskrifter gäller för arbetstagare, det vill säga när den är anställd. För nyanställda med behov av arbetsanpassning hjälper Arbetsförmedlingen ekonomiskt och med professionellt stöd för att arbetsanpassa arbetsplatsen upp till ett år efter att anställningen påbörjades. Diskrimineringslagen skyddar personer på arbetsmarknaden från diskriminering genom att arbetsgivare inte får låta bli att anställa en person som uppfyller kompetenskraven men har en funktionsnedsättning.

Kraven på arbetsgivares ansvar att stödja en arbetstagare tillbaka efter sjukskrivning ändras inte. Föreskrifterna gör det tydligare att det är på arbetsplatsen som arbetsgivaren ska anpassa arbetsmiljön och på så vis bidra till arbetstagarens återgång till arbete. Försäkringskassan är den myndighet som har ansvar för att samordna rehabiliteringen, vilket regleras i socialförsäkringsbalken (30 kap).

När det gäller det den fysiska arbetsmiljön kan det handla om att skaffa tekniska hjälpmedel eller undanröja fysiska hinder för att utföra en arbetsuppgift. Gäller det den organisatoriska eller sociala arbetsmiljön kan arbetsgivaren organisera arbetet genom att till exempel se över arbetsuppgifterna och om det behövs ge extra handling och stöd. Arbetsanpassning kan pågå både under en begränsad tid eller mera varaktigt.

Att se över och revidera våra föreskrifter är något vi alltid arbetar med för att göra dem så tillgängliga och effektiva som möjligt. Föreskrifterna har gällt sedan 1994 och vi har förstått att arbetsgivare, fackförbund och myndigheter har upplevt dem som otydliga. Bland annat har man ansett, att det är otydligt vad rehabilitering innebär. Många vill ha mer konkreta anvisningar om vad som ingår i ansvaret.

Vi har i föreskrifterna konkretiserat hur arbetsgivaren ska organisera arbetsanpassningsarbetet och praktiskt gå tillväga när någon arbetstagare behöver arbetsanpassning. På arbetsplatser där detta redan fungerar, kommer de nya föreskrifterna förmodligen inte innebära några större förändringar. Exempel på förändringar som gjorts är att kraven på årlig uppföljning av verksamheten med arbetsanpassning tagits bort.  Även kravet att de som arbetar med arbetsanpassning och rehabilitering ska ha de befogenheter, resurser och kunskaper som behövs, har tagits bort. Skälet till det är att ta hänsyn till mindre företag där arbetsanpassning inte så ofta är aktuellt. Att avsätta särskilda resurser för något som kanske bara sker någon gång under flera år är inte rimligt. Samtidigt är det så att i föreskrifterna om systematiskt arbetsmiljöarbete finns regler om att arbetsgivare som inte har egen kompetens för arbetet med arbetsanpassning, ska ta hjälp utifrån.

Vad gäller det ansvaret är det inte någon förändring i föreskrifterna. Arbetsanpassning är en viktig del av rehabiliteringen och föreskrifterna konkretiserar arbetsgivarens skyldigheter vid tillvägagångssättet av arbetsanpassningen. Övriga regler om rehabilitering finns i Socialförsäkringsbalkens 30 kapitel men det är inget som Arbetsmiljöverket kan föreskriva om. I den lagen finns det bland annat krav på att arbetsgivare ska lämna uppgifter till Försäkringskassan om arbetstagarens arbetssituation.

Det finns inte stöd i arbetsmiljölagen att reglera hur arbetsgivare ska hantera enskilda arbetstagare med missbruksproblem om konsekvenser av missbruket inte medför risker i arbetsmiljön. Dessa risker ska då fångas upp och åtgärdas i det systematiska arbetsmiljöarbetet som övriga arbetsmiljörisker. Vi lyfter inte alkohol- och drogmissbruk särskilt gentemot andra hälsoproblem. Som med alla typer av hälsoproblem ska, i samband med behandling av missbruket och relaterade medicinska problem, arbetsanpassning ske. Det finns inte stöd i arbetsmiljölagen för att reglera att arbetsgivaren ska ge särskilt stöd eller bidra till någon form av behandling, oavsett hälsoproblem. Det finns andra aktörer som ansvarar för detta (socialtjänsten och hälso- och sjukvården vid till exempel missbruk av alkohol).

Ja, och då ska de åtgärdas som alla arbetsmiljörisker genom det systematiska arbetsmiljöarbetet.

Nej, samma skyldigheter att arbetsanpassa arbetsuppgifterna och arbetsmiljön vid behov finns i de nya föreskrifterna.


Question: Vad är skillnaden i de nya föreskrifterna mot de gamla?

Enligt arbetsmiljölagen och Arbetsmiljöverkets övriga föreskrifter ska arbetsgivaren utforma arbetsmiljön efter arbetstagarnas olika förutsättningar. Det innebär att det generella arbetsmiljöarbetet ska fungera och vara på plats. Föreskrifterna om arbetsanpassning används när det inte räcker till för en enskild arbetstagare utan det behövs särskild anpassning av arbetsmiljön. Arbetsanpassning blir aktuellt då arbetsgivaren redan åtgärdat andra brister i arbetsmiljön. Det handlar om att säkerställa att den enskilde får den anpassning den har rätt till så den kan utföra sitt vanliga arbete trots sin nedsatta förmåga.

Nej, att göra en tillgänglig arbetsplats för alla i arbetslivet, regleras redan i arbetsmiljölagen 2 kap 1 § och 3 kap 3 § och ska ske genom det generella arbetsmiljöarbetet.

I arbetsmiljölagen är elever och studenter inkluderade. När det gäller elever finns mycket reglerat i skollagen om behov av särskilt stöd. När det gäller studenter finns högskoleförordningen. Utöver det kan det finnas tillfällen då våra föreskrifter om arbetsanpassning kan bli aktuella. Det är då utbildningsanordnaren som måste bedöma vilken arbetsanpassning som är rimlig.

Dessa föreskrifter gäller för arbetstagare, det vill säga när den är anställd. För nyanställda med behov av arbetsanpassning hjälper Arbetsförmedlingen ekonomiskt och med professionellt stöd för att arbetsanpassa arbetsplatsen upp till ett år efter att anställningen påbörjades. Diskrimineringslagen skyddar personer på arbetsmarknaden från diskriminering genom att arbetsgivare inte får låta bli att anställa en person som uppfyller kompetenskraven men har en funktionsnedsättning.

Kraven på arbetsgivares ansvar att stödja en arbetstagare tillbaka efter sjukskrivning ändras inte. Föreskrifterna gör det tydligare att det är på arbetsplatsen som arbetsgivaren ska anpassa arbetsmiljön och på så vis bidra till arbetstagarens återgång till arbete. Försäkringskassan är den myndighet som har ansvar för att samordna rehabiliteringen, vilket regleras i socialförsäkringsbalken (30 kap).

När det gäller det den fysiska arbetsmiljön kan det handla om att skaffa tekniska hjälpmedel eller undanröja fysiska hinder för att utföra en arbetsuppgift. Gäller det den organisatoriska eller sociala arbetsmiljön kan arbetsgivaren organisera arbetet genom att till exempel se över arbetsuppgifterna och om det behövs ge extra handling och stöd. Arbetsanpassning kan pågå både under en begränsad tid eller mera varaktigt.

Att se över och revidera våra föreskrifter är något vi alltid arbetar med för att göra dem så tillgängliga och effektiva som möjligt. Föreskrifterna har gällt sedan 1994 och vi har förstått att arbetsgivare, fackförbund och myndigheter har upplevt dem som otydliga. Bland annat har man ansett, att det är otydligt vad rehabilitering innebär. Många vill ha mer konkreta anvisningar om vad som ingår i ansvaret.

Vi har i föreskrifterna konkretiserat hur arbetsgivaren ska organisera arbetsanpassningsarbetet och praktiskt gå tillväga när någon arbetstagare behöver arbetsanpassning. På arbetsplatser där detta redan fungerar, kommer de nya föreskrifterna förmodligen inte innebära några större förändringar. Exempel på förändringar som gjorts är att kraven på årlig uppföljning av verksamheten med arbetsanpassning tagits bort.  Även kravet att de som arbetar med arbetsanpassning och rehabilitering ska ha de befogenheter, resurser och kunskaper som behövs, har tagits bort. Skälet till det är att ta hänsyn till mindre företag där arbetsanpassning inte så ofta är aktuellt. Att avsätta särskilda resurser för något som kanske bara sker någon gång under flera år är inte rimligt. Samtidigt är det så att i föreskrifterna om systematiskt arbetsmiljöarbete finns regler om att arbetsgivare som inte har egen kompetens för arbetet med arbetsanpassning, ska ta hjälp utifrån.

Vad gäller det ansvaret är det inte någon förändring i föreskrifterna. Arbetsanpassning är en viktig del av rehabiliteringen och föreskrifterna konkretiserar arbetsgivarens skyldigheter vid tillvägagångssättet av arbetsanpassningen. Övriga regler om rehabilitering finns i Socialförsäkringsbalkens 30 kapitel men det är inget som Arbetsmiljöverket kan föreskriva om. I den lagen finns det bland annat krav på att arbetsgivare ska lämna uppgifter till Försäkringskassan om arbetstagarens arbetssituation.

Det finns inte stöd i arbetsmiljölagen att reglera hur arbetsgivare ska hantera enskilda arbetstagare med missbruksproblem om konsekvenser av missbruket inte medför risker i arbetsmiljön. Dessa risker ska då fångas upp och åtgärdas i det systematiska arbetsmiljöarbetet som övriga arbetsmiljörisker. Vi lyfter inte alkohol- och drogmissbruk särskilt gentemot andra hälsoproblem. Som med alla typer av hälsoproblem ska, i samband med behandling av missbruket och relaterade medicinska problem, arbetsanpassning ske. Det finns inte stöd i arbetsmiljölagen för att reglera att arbetsgivaren ska ge särskilt stöd eller bidra till någon form av behandling, oavsett hälsoproblem. Det finns andra aktörer som ansvarar för detta (socialtjänsten och hälso- och sjukvården vid till exempel missbruk av alkohol).

Ja, och då ska de åtgärdas som alla arbetsmiljörisker genom det systematiska arbetsmiljöarbetet.

Nej, samma skyldigheter att arbetsanpassa arbetsuppgifterna och arbetsmiljön vid behov finns i de nya föreskrifterna.


Question: Rehabilitering är borttaget i de nya föreskrifterna. Innebär inte det mindre krav på arbetsgivare och sämre möjligheter för arbetstagare att återkomma i arbete efter sjukskrivning?

Enligt arbetsmiljölagen och Arbetsmiljöverkets övriga föreskrifter ska arbetsgivaren utforma arbetsmiljön efter arbetstagarnas olika förutsättningar. Det innebär att det generella arbetsmiljöarbetet ska fungera och vara på plats. Föreskrifterna om arbetsanpassning används när det inte räcker till för en enskild arbetstagare utan det behövs särskild anpassning av arbetsmiljön. Arbetsanpassning blir aktuellt då arbetsgivaren redan åtgärdat andra brister i arbetsmiljön. Det handlar om att säkerställa att den enskilde får den anpassning den har rätt till så den kan utföra sitt vanliga arbete trots sin nedsatta förmåga.

Nej, att göra en tillgänglig arbetsplats för alla i arbetslivet, regleras redan i arbetsmiljölagen 2 kap 1 § och 3 kap 3 § och ska ske genom det generella arbetsmiljöarbetet.

I arbetsmiljölagen är elever och studenter inkluderade. När det gäller elever finns mycket reglerat i skollagen om behov av särskilt stöd. När det gäller studenter finns högskoleförordningen. Utöver det kan det finnas tillfällen då våra föreskrifter om arbetsanpassning kan bli aktuella. Det är då utbildningsanordnaren som måste bedöma vilken arbetsanpassning som är rimlig.

Dessa föreskrifter gäller för arbetstagare, det vill säga när den är anställd. För nyanställda med behov av arbetsanpassning hjälper Arbetsförmedlingen ekonomiskt och med professionellt stöd för att arbetsanpassa arbetsplatsen upp till ett år efter att anställningen påbörjades. Diskrimineringslagen skyddar personer på arbetsmarknaden från diskriminering genom att arbetsgivare inte får låta bli att anställa en person som uppfyller kompetenskraven men har en funktionsnedsättning.

Kraven på arbetsgivares ansvar att stödja en arbetstagare tillbaka efter sjukskrivning ändras inte. Föreskrifterna gör det tydligare att det är på arbetsplatsen som arbetsgivaren ska anpassa arbetsmiljön och på så vis bidra till arbetstagarens återgång till arbete. Försäkringskassan är den myndighet som har ansvar för att samordna rehabiliteringen, vilket regleras i socialförsäkringsbalken (30 kap).

När det gäller det den fysiska arbetsmiljön kan det handla om att skaffa tekniska hjälpmedel eller undanröja fysiska hinder för att utföra en arbetsuppgift. Gäller det den organisatoriska eller sociala arbetsmiljön kan arbetsgivaren organisera arbetet genom att till exempel se över arbetsuppgifterna och om det behövs ge extra handling och stöd. Arbetsanpassning kan pågå både under en begränsad tid eller mera varaktigt.

Att se över och revidera våra föreskrifter är något vi alltid arbetar med för att göra dem så tillgängliga och effektiva som möjligt. Föreskrifterna har gällt sedan 1994 och vi har förstått att arbetsgivare, fackförbund och myndigheter har upplevt dem som otydliga. Bland annat har man ansett, att det är otydligt vad rehabilitering innebär. Många vill ha mer konkreta anvisningar om vad som ingår i ansvaret.

Vi har i föreskrifterna konkretiserat hur arbetsgivaren ska organisera arbetsanpassningsarbetet och praktiskt gå tillväga när någon arbetstagare behöver arbetsanpassning. På arbetsplatser där detta redan fungerar, kommer de nya föreskrifterna förmodligen inte innebära några större förändringar. Exempel på förändringar som gjorts är att kraven på årlig uppföljning av verksamheten med arbetsanpassning tagits bort.  Även kravet att de som arbetar med arbetsanpassning och rehabilitering ska ha de befogenheter, resurser och kunskaper som behövs, har tagits bort. Skälet till det är att ta hänsyn till mindre företag där arbetsanpassning inte så ofta är aktuellt. Att avsätta särskilda resurser för något som kanske bara sker någon gång under flera år är inte rimligt. Samtidigt är det så att i föreskrifterna om systematiskt arbetsmiljöarbete finns regler om att arbetsgivare som inte har egen kompetens för arbetet med arbetsanpassning, ska ta hjälp utifrån.

Vad gäller det ansvaret är det inte någon förändring i föreskrifterna. Arbetsanpassning är en viktig del av rehabiliteringen och föreskrifterna konkretiserar arbetsgivarens skyldigheter vid tillvägagångssättet av arbetsanpassningen. Övriga regler om rehabilitering finns i Socialförsäkringsbalkens 30 kapitel men det är inget som Arbetsmiljöverket kan föreskriva om. I den lagen finns det bland annat krav på att arbetsgivare ska lämna uppgifter till Försäkringskassan om arbetstagarens arbetssituation.

Det finns inte stöd i arbetsmiljölagen att reglera hur arbetsgivare ska hantera enskilda arbetstagare med missbruksproblem om konsekvenser av missbruket inte medför risker i arbetsmiljön. Dessa risker ska då fångas upp och åtgärdas i det systematiska arbetsmiljöarbetet som övriga arbetsmiljörisker. Vi lyfter inte alkohol- och drogmissbruk särskilt gentemot andra hälsoproblem. Som med alla typer av hälsoproblem ska, i samband med behandling av missbruket och relaterade medicinska problem, arbetsanpassning ske. Det finns inte stöd i arbetsmiljölagen för att reglera att arbetsgivaren ska ge särskilt stöd eller bidra till någon form av behandling, oavsett hälsoproblem. Det finns andra aktörer som ansvarar för detta (socialtjänsten och hälso- och sjukvården vid till exempel missbruk av alkohol).

Ja, och då ska de åtgärdas som alla arbetsmiljörisker genom det systematiska arbetsmiljöarbetet.

Nej, samma skyldigheter att arbetsanpassa arbetsuppgifterna och arbetsmiljön vid behov finns i de nya föreskrifterna.


Question: Minskar arbetsgivarens rehabiliteringsansvar för arbetstagare?

Enligt arbetsmiljölagen och Arbetsmiljöverkets övriga föreskrifter ska arbetsgivaren utforma arbetsmiljön efter arbetstagarnas olika förutsättningar. Det innebär att det generella arbetsmiljöarbetet ska fungera och vara på plats. Föreskrifterna om arbetsanpassning används när det inte räcker till för en enskild arbetstagare utan det behövs särskild anpassning av arbetsmiljön. Arbetsanpassning blir aktuellt då arbetsgivaren redan åtgärdat andra brister i arbetsmiljön. Det handlar om att säkerställa att den enskilde får den anpassning den har rätt till så den kan utföra sitt vanliga arbete trots sin nedsatta förmåga.

Nej, att göra en tillgänglig arbetsplats för alla i arbetslivet, regleras redan i arbetsmiljölagen 2 kap 1 § och 3 kap 3 § och ska ske genom det generella arbetsmiljöarbetet.

I arbetsmiljölagen är elever och studenter inkluderade. När det gäller elever finns mycket reglerat i skollagen om behov av särskilt stöd. När det gäller studenter finns högskoleförordningen. Utöver det kan det finnas tillfällen då våra föreskrifter om arbetsanpassning kan bli aktuella. Det är då utbildningsanordnaren som måste bedöma vilken arbetsanpassning som är rimlig.

Dessa föreskrifter gäller för arbetstagare, det vill säga när den är anställd. För nyanställda med behov av arbetsanpassning hjälper Arbetsförmedlingen ekonomiskt och med professionellt stöd för att arbetsanpassa arbetsplatsen upp till ett år efter att anställningen påbörjades. Diskrimineringslagen skyddar personer på arbetsmarknaden från diskriminering genom att arbetsgivare inte får låta bli att anställa en person som uppfyller kompetenskraven men har en funktionsnedsättning.

Kraven på arbetsgivares ansvar att stödja en arbetstagare tillbaka efter sjukskrivning ändras inte. Föreskrifterna gör det tydligare att det är på arbetsplatsen som arbetsgivaren ska anpassa arbetsmiljön och på så vis bidra till arbetstagarens återgång till arbete. Försäkringskassan är den myndighet som har ansvar för att samordna rehabiliteringen, vilket regleras i socialförsäkringsbalken (30 kap).

När det gäller det den fysiska arbetsmiljön kan det handla om att skaffa tekniska hjälpmedel eller undanröja fysiska hinder för att utföra en arbetsuppgift. Gäller det den organisatoriska eller sociala arbetsmiljön kan arbetsgivaren organisera arbetet genom att till exempel se över arbetsuppgifterna och om det behövs ge extra handling och stöd. Arbetsanpassning kan pågå både under en begränsad tid eller mera varaktigt.

Att se över och revidera våra föreskrifter är något vi alltid arbetar med för att göra dem så tillgängliga och effektiva som möjligt. Föreskrifterna har gällt sedan 1994 och vi har förstått att arbetsgivare, fackförbund och myndigheter har upplevt dem som otydliga. Bland annat har man ansett, att det är otydligt vad rehabilitering innebär. Många vill ha mer konkreta anvisningar om vad som ingår i ansvaret.

Vi har i föreskrifterna konkretiserat hur arbetsgivaren ska organisera arbetsanpassningsarbetet och praktiskt gå tillväga när någon arbetstagare behöver arbetsanpassning. På arbetsplatser där detta redan fungerar, kommer de nya föreskrifterna förmodligen inte innebära några större förändringar. Exempel på förändringar som gjorts är att kraven på årlig uppföljning av verksamheten med arbetsanpassning tagits bort.  Även kravet att de som arbetar med arbetsanpassning och rehabilitering ska ha de befogenheter, resurser och kunskaper som behövs, har tagits bort. Skälet till det är att ta hänsyn till mindre företag där arbetsanpassning inte så ofta är aktuellt. Att avsätta särskilda resurser för något som kanske bara sker någon gång under flera år är inte rimligt. Samtidigt är det så att i föreskrifterna om systematiskt arbetsmiljöarbete finns regler om att arbetsgivare som inte har egen kompetens för arbetet med arbetsanpassning, ska ta hjälp utifrån.

Vad gäller det ansvaret är det inte någon förändring i föreskrifterna. Arbetsanpassning är en viktig del av rehabiliteringen och föreskrifterna konkretiserar arbetsgivarens skyldigheter vid tillvägagångssättet av arbetsanpassningen. Övriga regler om rehabilitering finns i Socialförsäkringsbalkens 30 kapitel men det är inget som Arbetsmiljöverket kan föreskriva om. I den lagen finns det bland annat krav på att arbetsgivare ska lämna uppgifter till Försäkringskassan om arbetstagarens arbetssituation.

Det finns inte stöd i arbetsmiljölagen att reglera hur arbetsgivare ska hantera enskilda arbetstagare med missbruksproblem om konsekvenser av missbruket inte medför risker i arbetsmiljön. Dessa risker ska då fångas upp och åtgärdas i det systematiska arbetsmiljöarbetet som övriga arbetsmiljörisker. Vi lyfter inte alkohol- och drogmissbruk särskilt gentemot andra hälsoproblem. Som med alla typer av hälsoproblem ska, i samband med behandling av missbruket och relaterade medicinska problem, arbetsanpassning ske. Det finns inte stöd i arbetsmiljölagen för att reglera att arbetsgivaren ska ge särskilt stöd eller bidra till någon form av behandling, oavsett hälsoproblem. Det finns andra aktörer som ansvarar för detta (socialtjänsten och hälso- och sjukvården vid till exempel missbruk av alkohol).

Ja, och då ska de åtgärdas som alla arbetsmiljörisker genom det systematiska arbetsmiljöarbetet.

Nej, samma skyldigheter att arbetsanpassa arbetsuppgifterna och arbetsmiljön vid behov finns i de nya föreskrifterna.


Question: Vad kan arbetsanpassning innebära?

Enligt arbetsmiljölagen och Arbetsmiljöverkets övriga föreskrifter ska arbetsgivaren utforma arbetsmiljön efter arbetstagarnas olika förutsättningar. Det innebär att det generella arbetsmiljöarbetet ska fungera och vara på plats. Föreskrifterna om arbetsanpassning används när det inte räcker till för en enskild arbetstagare utan det behövs särskild anpassning av arbetsmiljön. Arbetsanpassning blir aktuellt då arbetsgivaren redan åtgärdat andra brister i arbetsmiljön. Det handlar om att säkerställa att den enskilde får den anpassning den har rätt till så den kan utföra sitt vanliga arbete trots sin nedsatta förmåga.

Nej, att göra en tillgänglig arbetsplats för alla i arbetslivet, regleras redan i arbetsmiljölagen 2 kap 1 § och 3 kap 3 § och ska ske genom det generella arbetsmiljöarbetet.

I arbetsmiljölagen är elever och studenter inkluderade. När det gäller elever finns mycket reglerat i skollagen om behov av särskilt stöd. När det gäller studenter finns högskoleförordningen. Utöver det kan det finnas tillfällen då våra föreskrifter om arbetsanpassning kan bli aktuella. Det är då utbildningsanordnaren som måste bedöma vilken arbetsanpassning som är rimlig.

Dessa föreskrifter gäller för arbetstagare, det vill säga när den är anställd. För nyanställda med behov av arbetsanpassning hjälper Arbetsförmedlingen ekonomiskt och med professionellt stöd för att arbetsanpassa arbetsplatsen upp till ett år efter att anställningen påbörjades. Diskrimineringslagen skyddar personer på arbetsmarknaden från diskriminering genom att arbetsgivare inte får låta bli att anställa en person som uppfyller kompetenskraven men har en funktionsnedsättning.

Kraven på arbetsgivares ansvar att stödja en arbetstagare tillbaka efter sjukskrivning ändras inte. Föreskrifterna gör det tydligare att det är på arbetsplatsen som arbetsgivaren ska anpassa arbetsmiljön och på så vis bidra till arbetstagarens återgång till arbete. Försäkringskassan är den myndighet som har ansvar för att samordna rehabiliteringen, vilket regleras i socialförsäkringsbalken (30 kap).

När det gäller det den fysiska arbetsmiljön kan det handla om att skaffa tekniska hjälpmedel eller undanröja fysiska hinder för att utföra en arbetsuppgift. Gäller det den organisatoriska eller sociala arbetsmiljön kan arbetsgivaren organisera arbetet genom att till exempel se över arbetsuppgifterna och om det behövs ge extra handling och stöd. Arbetsanpassning kan pågå både under en begränsad tid eller mera varaktigt.

Att se över och revidera våra föreskrifter är något vi alltid arbetar med för att göra dem så tillgängliga och effektiva som möjligt. Föreskrifterna har gällt sedan 1994 och vi har förstått att arbetsgivare, fackförbund och myndigheter har upplevt dem som otydliga. Bland annat har man ansett, att det är otydligt vad rehabilitering innebär. Många vill ha mer konkreta anvisningar om vad som ingår i ansvaret.

Vi har i föreskrifterna konkretiserat hur arbetsgivaren ska organisera arbetsanpassningsarbetet och praktiskt gå tillväga när någon arbetstagare behöver arbetsanpassning. På arbetsplatser där detta redan fungerar, kommer de nya föreskrifterna förmodligen inte innebära några större förändringar. Exempel på förändringar som gjorts är att kraven på årlig uppföljning av verksamheten med arbetsanpassning tagits bort.  Även kravet att de som arbetar med arbetsanpassning och rehabilitering ska ha de befogenheter, resurser och kunskaper som behövs, har tagits bort. Skälet till det är att ta hänsyn till mindre företag där arbetsanpassning inte så ofta är aktuellt. Att avsätta särskilda resurser för något som kanske bara sker någon gång under flera år är inte rimligt. Samtidigt är det så att i föreskrifterna om systematiskt arbetsmiljöarbete finns regler om att arbetsgivare som inte har egen kompetens för arbetet med arbetsanpassning, ska ta hjälp utifrån.

Vad gäller det ansvaret är det inte någon förändring i föreskrifterna. Arbetsanpassning är en viktig del av rehabiliteringen och föreskrifterna konkretiserar arbetsgivarens skyldigheter vid tillvägagångssättet av arbetsanpassningen. Övriga regler om rehabilitering finns i Socialförsäkringsbalkens 30 kapitel men det är inget som Arbetsmiljöverket kan föreskriva om. I den lagen finns det bland annat krav på att arbetsgivare ska lämna uppgifter till Försäkringskassan om arbetstagarens arbetssituation.

Det finns inte stöd i arbetsmiljölagen att reglera hur arbetsgivare ska hantera enskilda arbetstagare med missbruksproblem om konsekvenser av missbruket inte medför risker i arbetsmiljön. Dessa risker ska då fångas upp och åtgärdas i det systematiska arbetsmiljöarbetet som övriga arbetsmiljörisker. Vi lyfter inte alkohol- och drogmissbruk särskilt gentemot andra hälsoproblem. Som med alla typer av hälsoproblem ska, i samband med behandling av missbruket och relaterade medicinska problem, arbetsanpassning ske. Det finns inte stöd i arbetsmiljölagen för att reglera att arbetsgivaren ska ge särskilt stöd eller bidra till någon form av behandling, oavsett hälsoproblem. Det finns andra aktörer som ansvarar för detta (socialtjänsten och hälso- och sjukvården vid till exempel missbruk av alkohol).

Ja, och då ska de åtgärdas som alla arbetsmiljörisker genom det systematiska arbetsmiljöarbetet.

Nej, samma skyldigheter att arbetsanpassa arbetsuppgifterna och arbetsmiljön vid behov finns i de nya föreskrifterna.


Question: Det står inget om missbruk i de nya föreskrifterna. Innebär det att arbetsgivarens ansvar för att stödja arbetstagare med missbruksproblem kommer minska?

Enligt arbetsmiljölagen och Arbetsmiljöverkets övriga föreskrifter ska arbetsgivaren utforma arbetsmiljön efter arbetstagarnas olika förutsättningar. Det innebär att det generella arbetsmiljöarbetet ska fungera och vara på plats. Föreskrifterna om arbetsanpassning används när det inte räcker till för en enskild arbetstagare utan det behövs särskild anpassning av arbetsmiljön. Arbetsanpassning blir aktuellt då arbetsgivaren redan åtgärdat andra brister i arbetsmiljön. Det handlar om att säkerställa att den enskilde får den anpassning den har rätt till så den kan utföra sitt vanliga arbete trots sin nedsatta förmåga.

Nej, att göra en tillgänglig arbetsplats för alla i arbetslivet, regleras redan i arbetsmiljölagen 2 kap 1 § och 3 kap 3 § och ska ske genom det generella arbetsmiljöarbetet.

I arbetsmiljölagen är elever och studenter inkluderade. När det gäller elever finns mycket reglerat i skollagen om behov av särskilt stöd. När det gäller studenter finns högskoleförordningen. Utöver det kan det finnas tillfällen då våra föreskrifter om arbetsanpassning kan bli aktuella. Det är då utbildningsanordnaren som måste bedöma vilken arbetsanpassning som är rimlig.

Dessa föreskrifter gäller för arbetstagare, det vill säga när den är anställd. För nyanställda med behov av arbetsanpassning hjälper Arbetsförmedlingen ekonomiskt och med professionellt stöd för att arbetsanpassa arbetsplatsen upp till ett år efter att anställningen påbörjades. Diskrimineringslagen skyddar personer på arbetsmarknaden från diskriminering genom att arbetsgivare inte får låta bli att anställa en person som uppfyller kompetenskraven men har en funktionsnedsättning.

Kraven på arbetsgivares ansvar att stödja en arbetstagare tillbaka efter sjukskrivning ändras inte. Föreskrifterna gör det tydligare att det är på arbetsplatsen som arbetsgivaren ska anpassa arbetsmiljön och på så vis bidra till arbetstagarens återgång till arbete. Försäkringskassan är den myndighet som har ansvar för att samordna rehabiliteringen, vilket regleras i socialförsäkringsbalken (30 kap).

När det gäller det den fysiska arbetsmiljön kan det handla om att skaffa tekniska hjälpmedel eller undanröja fysiska hinder för att utföra en arbetsuppgift. Gäller det den organisatoriska eller sociala arbetsmiljön kan arbetsgivaren organisera arbetet genom att till exempel se över arbetsuppgifterna och om det behövs ge extra handling och stöd. Arbetsanpassning kan pågå både under en begränsad tid eller mera varaktigt.

Att se över och revidera våra föreskrifter är något vi alltid arbetar med för att göra dem så tillgängliga och effektiva som möjligt. Föreskrifterna har gällt sedan 1994 och vi har förstått att arbetsgivare, fackförbund och myndigheter har upplevt dem som otydliga. Bland annat har man ansett, att det är otydligt vad rehabilitering innebär. Många vill ha mer konkreta anvisningar om vad som ingår i ansvaret.

Vi har i föreskrifterna konkretiserat hur arbetsgivaren ska organisera arbetsanpassningsarbetet och praktiskt gå tillväga när någon arbetstagare behöver arbetsanpassning. På arbetsplatser där detta redan fungerar, kommer de nya föreskrifterna förmodligen inte innebära några större förändringar. Exempel på förändringar som gjorts är att kraven på årlig uppföljning av verksamheten med arbetsanpassning tagits bort.  Även kravet att de som arbetar med arbetsanpassning och rehabilitering ska ha de befogenheter, resurser och kunskaper som behövs, har tagits bort. Skälet till det är att ta hänsyn till mindre företag där arbetsanpassning inte så ofta är aktuellt. Att avsätta särskilda resurser för något som kanske bara sker någon gång under flera år är inte rimligt. Samtidigt är det så att i föreskrifterna om systematiskt arbetsmiljöarbete finns regler om att arbetsgivare som inte har egen kompetens för arbetet med arbetsanpassning, ska ta hjälp utifrån.

Vad gäller det ansvaret är det inte någon förändring i föreskrifterna. Arbetsanpassning är en viktig del av rehabiliteringen och föreskrifterna konkretiserar arbetsgivarens skyldigheter vid tillvägagångssättet av arbetsanpassningen. Övriga regler om rehabilitering finns i Socialförsäkringsbalkens 30 kapitel men det är inget som Arbetsmiljöverket kan föreskriva om. I den lagen finns det bland annat krav på att arbetsgivare ska lämna uppgifter till Försäkringskassan om arbetstagarens arbetssituation.

Det finns inte stöd i arbetsmiljölagen att reglera hur arbetsgivare ska hantera enskilda arbetstagare med missbruksproblem om konsekvenser av missbruket inte medför risker i arbetsmiljön. Dessa risker ska då fångas upp och åtgärdas i det systematiska arbetsmiljöarbetet som övriga arbetsmiljörisker. Vi lyfter inte alkohol- och drogmissbruk särskilt gentemot andra hälsoproblem. Som med alla typer av hälsoproblem ska, i samband med behandling av missbruket och relaterade medicinska problem, arbetsanpassning ske. Det finns inte stöd i arbetsmiljölagen för att reglera att arbetsgivaren ska ge särskilt stöd eller bidra till någon form av behandling, oavsett hälsoproblem. Det finns andra aktörer som ansvarar för detta (socialtjänsten och hälso- och sjukvården vid till exempel missbruk av alkohol).

Ja, och då ska de åtgärdas som alla arbetsmiljörisker genom det systematiska arbetsmiljöarbetet.

Nej, samma skyldigheter att arbetsanpassa arbetsuppgifterna och arbetsmiljön vid behov finns i de nya föreskrifterna.


Question: Men missbruk kan väl leda till arbetsmiljörisker på arbetsplatsen?

Enligt arbetsmiljölagen och Arbetsmiljöverkets övriga föreskrifter ska arbetsgivaren utforma arbetsmiljön efter arbetstagarnas olika förutsättningar. Det innebär att det generella arbetsmiljöarbetet ska fungera och vara på plats. Föreskrifterna om arbetsanpassning används när det inte räcker till för en enskild arbetstagare utan det behövs särskild anpassning av arbetsmiljön. Arbetsanpassning blir aktuellt då arbetsgivaren redan åtgärdat andra brister i arbetsmiljön. Det handlar om att säkerställa att den enskilde får den anpassning den har rätt till så den kan utföra sitt vanliga arbete trots sin nedsatta förmåga.

Nej, att göra en tillgänglig arbetsplats för alla i arbetslivet, regleras redan i arbetsmiljölagen 2 kap 1 § och 3 kap 3 § och ska ske genom det generella arbetsmiljöarbetet.

I arbetsmiljölagen är elever och studenter inkluderade. När det gäller elever finns mycket reglerat i skollagen om behov av särskilt stöd. När det gäller studenter finns högskoleförordningen. Utöver det kan det finnas tillfällen då våra föreskrifter om arbetsanpassning kan bli aktuella. Det är då utbildningsanordnaren som måste bedöma vilken arbetsanpassning som är rimlig.

Dessa föreskrifter gäller för arbetstagare, det vill säga när den är anställd. För nyanställda med behov av arbetsanpassning hjälper Arbetsförmedlingen ekonomiskt och med professionellt stöd för att arbetsanpassa arbetsplatsen upp till ett år efter att anställningen påbörjades. Diskrimineringslagen skyddar personer på arbetsmarknaden från diskriminering genom att arbetsgivare inte får låta bli att anställa en person som uppfyller kompetenskraven men har en funktionsnedsättning.

Kraven på arbetsgivares ansvar att stödja en arbetstagare tillbaka efter sjukskrivning ändras inte. Föreskrifterna gör det tydligare att det är på arbetsplatsen som arbetsgivaren ska anpassa arbetsmiljön och på så vis bidra till arbetstagarens återgång till arbete. Försäkringskassan är den myndighet som har ansvar för att samordna rehabiliteringen, vilket regleras i socialförsäkringsbalken (30 kap).

När det gäller det den fysiska arbetsmiljön kan det handla om att skaffa tekniska hjälpmedel eller undanröja fysiska hinder för att utföra en arbetsuppgift. Gäller det den organisatoriska eller sociala arbetsmiljön kan arbetsgivaren organisera arbetet genom att till exempel se över arbetsuppgifterna och om det behövs ge extra handling och stöd. Arbetsanpassning kan pågå både under en begränsad tid eller mera varaktigt.

Att se över och revidera våra föreskrifter är något vi alltid arbetar med för att göra dem så tillgängliga och effektiva som möjligt. Föreskrifterna har gällt sedan 1994 och vi har förstått att arbetsgivare, fackförbund och myndigheter har upplevt dem som otydliga. Bland annat har man ansett, att det är otydligt vad rehabilitering innebär. Många vill ha mer konkreta anvisningar om vad som ingår i ansvaret.

Vi har i föreskrifterna konkretiserat hur arbetsgivaren ska organisera arbetsanpassningsarbetet och praktiskt gå tillväga när någon arbetstagare behöver arbetsanpassning. På arbetsplatser där detta redan fungerar, kommer de nya föreskrifterna förmodligen inte innebära några större förändringar. Exempel på förändringar som gjorts är att kraven på årlig uppföljning av verksamheten med arbetsanpassning tagits bort.  Även kravet att de som arbetar med arbetsanpassning och rehabilitering ska ha de befogenheter, resurser och kunskaper som behövs, har tagits bort. Skälet till det är att ta hänsyn till mindre företag där arbetsanpassning inte så ofta är aktuellt. Att avsätta särskilda resurser för något som kanske bara sker någon gång under flera år är inte rimligt. Samtidigt är det så att i föreskrifterna om systematiskt arbetsmiljöarbete finns regler om att arbetsgivare som inte har egen kompetens för arbetet med arbetsanpassning, ska ta hjälp utifrån.

Vad gäller det ansvaret är det inte någon förändring i föreskrifterna. Arbetsanpassning är en viktig del av rehabiliteringen och föreskrifterna konkretiserar arbetsgivarens skyldigheter vid tillvägagångssättet av arbetsanpassningen. Övriga regler om rehabilitering finns i Socialförsäkringsbalkens 30 kapitel men det är inget som Arbetsmiljöverket kan föreskriva om. I den lagen finns det bland annat krav på att arbetsgivare ska lämna uppgifter till Försäkringskassan om arbetstagarens arbetssituation.

Det finns inte stöd i arbetsmiljölagen att reglera hur arbetsgivare ska hantera enskilda arbetstagare med missbruksproblem om konsekvenser av missbruket inte medför risker i arbetsmiljön. Dessa risker ska då fångas upp och åtgärdas i det systematiska arbetsmiljöarbetet som övriga arbetsmiljörisker. Vi lyfter inte alkohol- och drogmissbruk särskilt gentemot andra hälsoproblem. Som med alla typer av hälsoproblem ska, i samband med behandling av missbruket och relaterade medicinska problem, arbetsanpassning ske. Det finns inte stöd i arbetsmiljölagen för att reglera att arbetsgivaren ska ge särskilt stöd eller bidra till någon form av behandling, oavsett hälsoproblem. Det finns andra aktörer som ansvarar för detta (socialtjänsten och hälso- och sjukvården vid till exempel missbruk av alkohol).

Ja, och då ska de åtgärdas som alla arbetsmiljörisker genom det systematiska arbetsmiljöarbetet.

Nej, samma skyldigheter att arbetsanpassa arbetsuppgifterna och arbetsmiljön vid behov finns i de nya föreskrifterna.


Question: Hur kommer det sig att ni har föreskrifter som handlar om enskilda arbetstagare?

Enligt arbetsmiljölagen och Arbetsmiljöverkets övriga föreskrifter ska arbetsgivaren utforma arbetsmiljön efter arbetstagarnas olika förutsättningar. Det innebär att det generella arbetsmiljöarbetet ska fungera och vara på plats. Föreskrifterna om arbetsanpassning används när det inte räcker till för en enskild arbetstagare utan det behövs särskild anpassning av arbetsmiljön. Arbetsanpassning blir aktuellt då arbetsgivaren redan åtgärdat andra brister i arbetsmiljön. Det handlar om att säkerställa att den enskilde får den anpassning den har rätt till så den kan utföra sitt vanliga arbete trots sin nedsatta förmåga.

Nej, att göra en tillgänglig arbetsplats för alla i arbetslivet, regleras redan i arbetsmiljölagen 2 kap 1 § och 3 kap 3 § och ska ske genom det generella arbetsmiljöarbetet.

I arbetsmiljölagen är elever och studenter inkluderade. När det gäller elever finns mycket reglerat i skollagen om behov av särskilt stöd. När det gäller studenter finns högskoleförordningen. Utöver det kan det finnas tillfällen då våra föreskrifter om arbetsanpassning kan bli aktuella. Det är då utbildningsanordnaren som måste bedöma vilken arbetsanpassning som är rimlig.

Dessa föreskrifter gäller för arbetstagare, det vill säga när den är anställd. För nyanställda med behov av arbetsanpassning hjälper Arbetsförmedlingen ekonomiskt och med professionellt stöd för att arbetsanpassa arbetsplatsen upp till ett år efter att anställningen påbörjades. Diskrimineringslagen skyddar personer på arbetsmarknaden från diskriminering genom att arbetsgivare inte får låta bli att anställa en person som uppfyller kompetenskraven men har en funktionsnedsättning.

Kraven på arbetsgivares ansvar att stödja en arbetstagare tillbaka efter sjukskrivning ändras inte. Föreskrifterna gör det tydligare att det är på arbetsplatsen som arbetsgivaren ska anpassa arbetsmiljön och på så vis bidra till arbetstagarens återgång till arbete. Försäkringskassan är den myndighet som har ansvar för att samordna rehabiliteringen, vilket regleras i socialförsäkringsbalken (30 kap).

När det gäller det den fysiska arbetsmiljön kan det handla om att skaffa tekniska hjälpmedel eller undanröja fysiska hinder för att utföra en arbetsuppgift. Gäller det den organisatoriska eller sociala arbetsmiljön kan arbetsgivaren organisera arbetet genom att till exempel se över arbetsuppgifterna och om det behövs ge extra handling och stöd. Arbetsanpassning kan pågå både under en begränsad tid eller mera varaktigt.

Att se över och revidera våra föreskrifter är något vi alltid arbetar med för att göra dem så tillgängliga och effektiva som möjligt. Föreskrifterna har gällt sedan 1994 och vi har förstått att arbetsgivare, fackförbund och myndigheter har upplevt dem som otydliga. Bland annat har man ansett, att det är otydligt vad rehabilitering innebär. Många vill ha mer konkreta anvisningar om vad som ingår i ansvaret.

Vi har i föreskrifterna konkretiserat hur arbetsgivaren ska organisera arbetsanpassningsarbetet och praktiskt gå tillväga när någon arbetstagare behöver arbetsanpassning. På arbetsplatser där detta redan fungerar, kommer de nya föreskrifterna förmodligen inte innebära några större förändringar. Exempel på förändringar som gjorts är att kraven på årlig uppföljning av verksamheten med arbetsanpassning tagits bort.  Även kravet att de som arbetar med arbetsanpassning och rehabilitering ska ha de befogenheter, resurser och kunskaper som behövs, har tagits bort. Skälet till det är att ta hänsyn till mindre företag där arbetsanpassning inte så ofta är aktuellt. Att avsätta särskilda resurser för något som kanske bara sker någon gång under flera år är inte rimligt. Samtidigt är det så att i föreskrifterna om systematiskt arbetsmiljöarbete finns regler om att arbetsgivare som inte har egen kompetens för arbetet med arbetsanpassning, ska ta hjälp utifrån.

Vad gäller det ansvaret är det inte någon förändring i föreskrifterna. Arbetsanpassning är en viktig del av rehabiliteringen och föreskrifterna konkretiserar arbetsgivarens skyldigheter vid tillvägagångssättet av arbetsanpassningen. Övriga regler om rehabilitering finns i Socialförsäkringsbalkens 30 kapitel men det är inget som Arbetsmiljöverket kan föreskriva om. I den lagen finns det bland annat krav på att arbetsgivare ska lämna uppgifter till Försäkringskassan om arbetstagarens arbetssituation.

Det finns inte stöd i arbetsmiljölagen att reglera hur arbetsgivare ska hantera enskilda arbetstagare med missbruksproblem om konsekvenser av missbruket inte medför risker i arbetsmiljön. Dessa risker ska då fångas upp och åtgärdas i det systematiska arbetsmiljöarbetet som övriga arbetsmiljörisker. Vi lyfter inte alkohol- och drogmissbruk särskilt gentemot andra hälsoproblem. Som med alla typer av hälsoproblem ska, i samband med behandling av missbruket och relaterade medicinska problem, arbetsanpassning ske. Det finns inte stöd i arbetsmiljölagen för att reglera att arbetsgivaren ska ge särskilt stöd eller bidra till någon form av behandling, oavsett hälsoproblem. Det finns andra aktörer som ansvarar för detta (socialtjänsten och hälso- och sjukvården vid till exempel missbruk av alkohol).

Ja, och då ska de åtgärdas som alla arbetsmiljörisker genom det systematiska arbetsmiljöarbetet.

Nej, samma skyldigheter att arbetsanpassa arbetsuppgifterna och arbetsmiljön vid behov finns i de nya föreskrifterna.


Question: Omfattas elever och studenter av föreskrifterna?

Enligt arbetsmiljölagen och Arbetsmiljöverkets övriga föreskrifter ska arbetsgivaren utforma arbetsmiljön efter arbetstagarnas olika förutsättningar. Det innebär att det generella arbetsmiljöarbetet ska fungera och vara på plats. Föreskrifterna om arbetsanpassning används när det inte räcker till för en enskild arbetstagare utan det behövs särskild anpassning av arbetsmiljön. Arbetsanpassning blir aktuellt då arbetsgivaren redan åtgärdat andra brister i arbetsmiljön. Det handlar om att säkerställa att den enskilde får den anpassning den har rätt till så den kan utföra sitt vanliga arbete trots sin nedsatta förmåga.

Nej, att göra en tillgänglig arbetsplats för alla i arbetslivet, regleras redan i arbetsmiljölagen 2 kap 1 § och 3 kap 3 § och ska ske genom det generella arbetsmiljöarbetet.

I arbetsmiljölagen är elever och studenter inkluderade. När det gäller elever finns mycket reglerat i skollagen om behov av särskilt stöd. När det gäller studenter finns högskoleförordningen. Utöver det kan det finnas tillfällen då våra föreskrifter om arbetsanpassning kan bli aktuella. Det är då utbildningsanordnaren som måste bedöma vilken arbetsanpassning som är rimlig.

Dessa föreskrifter gäller för arbetstagare, det vill säga när den är anställd. För nyanställda med behov av arbetsanpassning hjälper Arbetsförmedlingen ekonomiskt och med professionellt stöd för att arbetsanpassa arbetsplatsen upp till ett år efter att anställningen påbörjades. Diskrimineringslagen skyddar personer på arbetsmarknaden från diskriminering genom att arbetsgivare inte får låta bli att anställa en person som uppfyller kompetenskraven men har en funktionsnedsättning.

Kraven på arbetsgivares ansvar att stödja en arbetstagare tillbaka efter sjukskrivning ändras inte. Föreskrifterna gör det tydligare att det är på arbetsplatsen som arbetsgivaren ska anpassa arbetsmiljön och på så vis bidra till arbetstagarens återgång till arbete. Försäkringskassan är den myndighet som har ansvar för att samordna rehabiliteringen, vilket regleras i socialförsäkringsbalken (30 kap).

När det gäller det den fysiska arbetsmiljön kan det handla om att skaffa tekniska hjälpmedel eller undanröja fysiska hinder för att utföra en arbetsuppgift. Gäller det den organisatoriska eller sociala arbetsmiljön kan arbetsgivaren organisera arbetet genom att till exempel se över arbetsuppgifterna och om det behövs ge extra handling och stöd. Arbetsanpassning kan pågå både under en begränsad tid eller mera varaktigt.

Att se över och revidera våra föreskrifter är något vi alltid arbetar med för att göra dem så tillgängliga och effektiva som möjligt. Föreskrifterna har gällt sedan 1994 och vi har förstått att arbetsgivare, fackförbund och myndigheter har upplevt dem som otydliga. Bland annat har man ansett, att det är otydligt vad rehabilitering innebär. Många vill ha mer konkreta anvisningar om vad som ingår i ansvaret.

Vi har i föreskrifterna konkretiserat hur arbetsgivaren ska organisera arbetsanpassningsarbetet och praktiskt gå tillväga när någon arbetstagare behöver arbetsanpassning. På arbetsplatser där detta redan fungerar, kommer de nya föreskrifterna förmodligen inte innebära några större förändringar. Exempel på förändringar som gjorts är att kraven på årlig uppföljning av verksamheten med arbetsanpassning tagits bort.  Även kravet att de som arbetar med arbetsanpassning och rehabilitering ska ha de befogenheter, resurser och kunskaper som behövs, har tagits bort. Skälet till det är att ta hänsyn till mindre företag där arbetsanpassning inte så ofta är aktuellt. Att avsätta särskilda resurser för något som kanske bara sker någon gång under flera år är inte rimligt. Samtidigt är det så att i föreskrifterna om systematiskt arbetsmiljöarbete finns regler om att arbetsgivare som inte har egen kompetens för arbetet med arbetsanpassning, ska ta hjälp utifrån.

Vad gäller det ansvaret är det inte någon förändring i föreskrifterna. Arbetsanpassning är en viktig del av rehabiliteringen och föreskrifterna konkretiserar arbetsgivarens skyldigheter vid tillvägagångssättet av arbetsanpassningen. Övriga regler om rehabilitering finns i Socialförsäkringsbalkens 30 kapitel men det är inget som Arbetsmiljöverket kan föreskriva om. I den lagen finns det bland annat krav på att arbetsgivare ska lämna uppgifter till Försäkringskassan om arbetstagarens arbetssituation.

Det finns inte stöd i arbetsmiljölagen att reglera hur arbetsgivare ska hantera enskilda arbetstagare med missbruksproblem om konsekvenser av missbruket inte medför risker i arbetsmiljön. Dessa risker ska då fångas upp och åtgärdas i det systematiska arbetsmiljöarbetet som övriga arbetsmiljörisker. Vi lyfter inte alkohol- och drogmissbruk särskilt gentemot andra hälsoproblem. Som med alla typer av hälsoproblem ska, i samband med behandling av missbruket och relaterade medicinska problem, arbetsanpassning ske. Det finns inte stöd i arbetsmiljölagen för att reglera att arbetsgivaren ska ge särskilt stöd eller bidra till någon form av behandling, oavsett hälsoproblem. Det finns andra aktörer som ansvarar för detta (socialtjänsten och hälso- och sjukvården vid till exempel missbruk av alkohol).

Ja, och då ska de åtgärdas som alla arbetsmiljörisker genom det systematiska arbetsmiljöarbetet.

Nej, samma skyldigheter att arbetsanpassa arbetsuppgifterna och arbetsmiljön vid behov finns i de nya föreskrifterna.