Com es diu 'el roce hace el cariño' en català?

L'expressió castellana el roce hace el cariño, que es fa servir en registres informals per indicar que a vegades l'afecte o l'amor entre dues persones no neix de sobte sinó a còpia de tractar-se amb freqüència, no té un equivalent exacte en català. Segons el context, es pot traduir per expressions descriptives que indiquin un significat semblant. Per exemple:
El contacte porta l'afecte
El tracte porta el contacte
La fricció desperta passió
El contacte desperta el desig
El tracte fa el parentiu
L'amor és fer-se
L'afecte és fer-se
Es podrien usar en frases com les següents:
La fricció desperta passió: després de treballar junts durant tants mesos, s'han acabat embolicant.
Quan em van presentar la meva cap la vaig trobar distant, però ara que la vaig coneixent trobo que té un tracte agradable. Ja se sap: l'afecte és fer-se.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Ciències de la salut

El terme adequat és
cribratge, que es fa servir, en l'àmbit de les ciències de la salut, per fer referència a la recerca sistemàtica indiscriminada que s'aplica a un conjunt d'elements per descobrir-hi els que tenen alguna particularitat específica.
La forma cribatge no és adequada per referir-se a aquest concepte.

Optimot, Departament de Política Lingüística, Generalitat de Catalunya


L'adjectiu generacional té dos significats diferents: d'una banda, fa referència a alguna cosa que és relativa o pertanyent a una generació i, de l'altra, fa referència a alguna cosa que es produeix entre dues o més generacions. Per exemple:
Cal analitzar la interpretació generacional que es va fer d'aquest esdeveniment. ('la interpretació que en va fer tota una generació de coetanis')
En aquesta obra de teatre hi veiem reflectit el conflicte generacional. ('entre generacions')
Això no obstant, per fer referència a aquest segon sentit també és possible utilitzar la forma intergeneracional (formada afegint el prefix inter- a l'adjectiu generacional), que vol dir 'entre dues o més generacions'. Per exemple:
La iniciativa pretén fomentar la solidaritat intergeneracional.
Vol analitzar el conflicte intergeneracional en aquell estament.


Verbs amb el prefix des- o de-: deshabilitar, deslegitimar, desprecintar, desubicar

El prefix des-, i la seva variant de-, indica inversió del significat de la forma a la qual s'adjunta. Aquest prefix permet la formació de verbs com ara decolorar, decréixer, deformar; desbotonar, descodificar, desconstruir, desdramatitzar, desembalar, desfragmentar, desgravar, etc.
De vegades els diccionaris no recullen determinats verbs com ara deshabilitar, deslegitimar, desprecintar, desubicar, etc. Convé aclarir que aquests mots estan ben formats, atès que s'han creat segons un procés de formació de paraules per derivació propi del català.
Quan el prefix des- s'adjunta a un verb que comença amb s, la nova paraula presenta dues esses. Per exemple: dessaborir, dessacralitzar, desservir, dessorrar, dessoterrar, dessuar, etc.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (11.3c) i Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (2.6.3.2a IV)


Com es diu subidón en català?
Com es diu bajón (baixon) en català?

En català, per indicar en un registre col·loquial l'estat pletòric d'algú, es poden fer servir les expressions següents, segons el context:
al·lucinar,
adrenalina per la vena,
flipar, estar eufòric
o eufòrica, esclat, embalar-se,
moment explosiu, etc.
Per exemple:
Quan la vaig veure entrar per la porta, vaig flipar / em vaig sentir eufòrica / vaig al·lucinar / em vaig embalar.
Em vaig llençar en paracaigudes i va ser adrenalina per la vena
/ va ser un esclat / va ser un moment explosiu.
En canvi, per fer referència a un estat de desànim o de deteriorament de la salut, es pot dir, per exemple:
baixada,
desinflar-se,
destrempar-se,
estar fos,
fluixera,
punxada,
moment crític,
etc. Per exemple:
Arran de la notícia que li van donar, es va desinflar / es va destrempar / va fer una baixada.
A la feina vaig amunt i avall com una baldufa i a casa no puc reposar. Estic fosa / tinc fluixera / estic destrempada.


'extrany' o 'estrany'?
'extranger' o 'estranger'?
'extendre' o 'estendre'?

Hi ha una sèrie de mots que, de vegades, s'escriuen i es pronuncien erròniament amb ex- inicial en lloc de es-. Tot seguit es recullen els més habituals:
No s'escriu...S'escriu...explaiaresplaiarexplanadaesplanadaexpoliar espoliarexprémeresprémerextendre (i extès, extesa) estendre (i estès, estesa)extranger estrangerextranyestrany


'maltracte' o 'maltractament'?
maltractador, maltractadora

La forma catalana adequada per fer referència a l'acció de causar un dany físic o moral de manera no accidental a una persona és maltractament, i no maltracte.
Per exemple:
Malauradament, hi ha molts casos de maltractament que encara cal denunciar.
Per designar la persona que maltracta, la forma que s'utilitza és
maltractador, maltractadora. Per exemple:
Els maltractadors joves utilitzen les xarxes socials per controlar la parella.


Accentuació en mots derivats per prefixació i compostos: superfí, superbò, usdefruit

Quan es formen derivats o compostos, el mot que en resulta s'accentua gràficament si les regles generals d'accentuació ho demanen. Tenint en compte aquesta informació, podem distingir els casos següents:
Els mots monosíl·labs als quals s'afegeix un prefix (derivats) o que són el segon formant d'un compost passen a dur accent, si cal:
contrapès
i
sobrepès
(pes),
exprès
(pres),
ultrasò
(so),
superfí
o
extrafí
(fi),
superbò
(bo),
entrenús
(nus); pinçanàs (nas), Cantonigròs
(gros).
Els mots compostos perden l'accent del primer formant:
fisicoquímic
(físic),
concavoconvex
(còncau),
usdefruit
(ús).Ara bé, en el cas de mots compostos que s'escriuen amb guionet, cada formant conserva la forma gràfica original. Per exemple:
barba-ros,
no-res,
pèl-ras,
vint-i-u,
fru-fru;
Pèl-de-ca (muntanya del Ripollès), etc.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.4a)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: vindre i venir.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és venir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Els mots construïts amb prefixos en general s'escriuen aglutinats. Per exemple: arximilionari, asimètric, bescanvi, bicameral, coexistir, desacostumar, hemicicle, interdisciplinari, macroconcert, monocèfal, postreforma, precristià, procreació, pseudoderivat, refer, sobreprotector, ultraconservador, etc. Igualment quan s'anteposen a un mot dos o més prefixos: exeurodiputat, exvicepresident.
En canvi, s'escriuen amb un espai entre el prefix i la base els casos següents:
1. Quan el prefix precedeix majúscules, xifres, símbols, cometes o mots en cursiva: anti OTAN, ex Iugoslàvia, fluorescència anti Stokes, ex URSS, l'Europa post Maastricht; selecció sub 21; globulina anti D; un ex "hippy"; manifestació anti skinheads, etc.
2. Quan el prefix precedeix un sintagma lexicalitzat o bé un mot que ja porta guionet: manifestació anti cascos blaus, ex Unió Soviètica, l'ambient pre Segona Guerra Mundial, manifestació pro dret a vaga, actitud anti nord-americana, etc.
Ara bé, en el
cas que el prefix precedeixi un sintagma, quan el prefix i el primer element del
sintagma ja estiguin plenament incorporats formant una unitat, el prefix s'escriurà aglutinat. Per exemple: sotsinspector d'impostos, subdirectora general,
vicesecretari primer, exministre de l'Interior.
3. Per evitar la confusió amb un altre mot homògraf o en els casos de contacte entre grafies que podrien sorprendre, especialment amb el prefix ex-: pre fixat, co rector, ex portador; ex exiliat, ex xicot, ex xa, etc.
Excepcionalment, s'escriu guionet després del prefix en els casos següents:
1. En expressions formades pel prefix no- seguit d'un substantiu, pronom o adjectiu que corresponen a conceptes fixats i propis de llenguatges d'especialitat: el no-alineament, la no-bel·ligerància, la no-ficció, principi de no-intervenció, el no-res, la no-violència; els no-violents; els països no-alineats, les nacions no-bel·ligerants, etc.
2. En els derivats de les coordinacions del tipus preoperatori i postoperatori exclusivament en contextos científics, en què s'admet el truncament de tots els elements menys l'últim: pre- i postoperatori, homo- i heteronuclear, sub- i suprahepàtic.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.4.1)


resiliència
resilient
Com es diu 'resiliente' en català?

Lèxic. Lèxic especialitzat. Ciències socials

En l'àmbit de la psicologia, el terme que serveix per designar la capacitat de l'individu per afrontar amb èxit una situació desfavorable o de risc, i per recuperar-se, adaptar-se i desenvolupar-se positivament davant les circumstàncies adverses és resiliència.
En l'àmbit de l'ecologia, amb la mateixa denominació, resiliència, es designa la capacitat d'un ecosistema de retornar a la mateixa composició específica i a l'estat normal en ésser afectat per pertorbacions o interferències.
L'adjectiu corresponent a resiliència és resilient. Per exemple:
Una gran ciutat ha de ser resilient per poder-se adaptar als canvis que l'afecten.


Ortografia de r i rr
r i rr en compostos i derivats

Les paraules cara o braç contenen el so de erra simple, que cal distingir del so de erra vibrant, que trobem en paraules com racó, subratllar, folre o Enric.
El so de erra simple es representa gràficament amb una sola erra. Per exemple:
ara, fera; Maria; creixement, dring, fresc, gros, pruna; Adriana, Silvestre, etc.
El so de erra vibrant es representa amb una erra a inici de mot o després de consonant, i amb rr, en general, entre vocals. Per exemple:
A inici de mot: racó, rem; Rosa, Riudellots, etc.
Després de consonant: subratllar, desraó, pellroja, etc.
Entre vocals: arran, arreu, barri, carro, serra; Montserrat, Ferran, Òrrius, etc.
A més a més de les indicacions anteriors, cal tenir presents altres pautes per a l'escriptura de r o rr quan el so de erra vibrant es troba entre vocals en mots derivats i compostos.
En els derivats i compostos formats a la manera culta (iberoromà, aerorefrigerant) i en els compostos catalans en què el primer formant acaba en vocal s'escriu una sola r (tot i que el so és vibrant). Per exemple: aerorefrigerant, antiràbic, contrareforma, extraradi, iberoromà, infraroig, etc.
Cal tenir present que en els compostos catalans en què el primer formant acaba en vocal i el segon comença amb r s'escriu amb un guionet. Per exemple: busca-raons, bleda-rave, cara-rodó, compta-revolucions, de soca-rel; Coma-ruga, Riba-roja, Vila-real.
En canvi, s'escriuen amb rr els casos següents:
a) Els mots començats pel prefix a- (que pot significar 'no' o 'sense' i pot formar verbs), cor- (variant de con-) i ir- (variant de in-). Per exemple: arrítmia, arruïnar; correferent, corresponsable, irreconciliable.
b) El mot erradicar i els seus derivats (erradicació, erradicatiu).
c) Alguns mots prefixats ja formats en llatí com birrem, prerrogativa, prorrompre, virrei, i els compostos manllevats com aiguarràs, bancarrota, xafarranxo. També formes que deriven de locucions com ara arreveure, anorrear i mots amb tradició en català amb la grafia rr com banyarriquer.
d) Els compostos i derivats amb els formants d'origen grec raquio- (o raqui-), reo-, rino- (o rin-), rinco-, riz- (o rizo-) i rodo-, i amb les terminacions -rràfia, -rràgia, -rrea, -rrexi, -rrinc i -rroide. Per exemple: cefalorraquidi, batirreòmetre, otorrinolaringòleg, ornitorrinc, arrizotònic, cinorròdon; neurorràfia, hemorràgia, diarrea, verborrea, metrorrexi, hemorroide.
e) Els derivats formats amb els prefixos hiper-, inter-, super- i ciber-, davant d'un radical començat per r: hiperrealisme, interregional, superràpid, ciberrisc.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (2.4.1 i 2.4.2)


Els adjectius assolellat, assolellada i solejat, solejada (formes dels verbs assolellar i solejar) i solellós, solellosa signifiquen 'exposat als rajos del sol', 'que rep molt el sol' o 'abundant de sol'. Per exemple:
un dia assolellat
una terrassa solejada
un camp solellós
Altres variants que s'usen col·loquialment són: assoleiat, assoleat;
solellat, soleiat;
ensolellat...


Els compostos reduplicatius, que són aquells en què es repeteix un mot o un patró rítmic, s'escriuen amb guionet. Per exemple:
baliga-balaga, barrija-barreja, bitllo-bitllo, gori-gori, leri-leri, pengim-penjam, pica-pica, poti-poti, xano-xano, zig-zag...
Convé observar que un bon nombre de compostos reduplicatius són onomatopeies:
bub-bub, bum-bum, catric-catrac, cloc-cloc, fru-fru, ning-nang, nyigo-nyigo, piu-piu, rau-rau, ric-ric, tic-tac, xim-xim, xip-xap...
Per extensió, s'escriuen amb guionet alguns manlleus com ai-ai, beri-beri, dic-dic, ilang-ilang, io-io, pai-pai, ping-pong, tse-tse, vis-a-vis.
En canvi, s'escriuen aglutinats alguns mots de creació onomatopeica o expressiva que, generalment, tenen un significat més concret, com cucut, puput, frifrit, marrameu, quiquiriquic, taral·lirot, tururut, corimori, clocpiu, napbuf, ratbuf, i del llenguatge infantil, com bobò, cocou, oioi, tatà, titit.
També s'escriuen aglutinats els derivats de tots aquests compostos: pingponguista, zigzaguejar.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.4.2.2c)


Com es diu sexy en català?
Es pot dir sexi en català?

En català, per indicar que algú és atractiu físicament i sexualment o per expressar alguna cosa que fa ressaltar l'atractiu físic i sexual, es poden fer servir mots com ara: atractiu, atractiva; seductor, seductora; suggeridor, suggeridora;
temptador, temptadora, etc., segons el context.
Per exemple:
A primera vista, tot ell és molt seductor.
No penso posar-me roba suggeridora perquè sigui la primera cita.
A banda d'aquests adjectius, també es pot optar per usar l'anglicisme sexy
(habitualment marcat en cursiva). Per exemple:
Les botigues especialitzades en roba interior sexy estan de moda.
Malgrat que també es documenta l'adaptació gràfica d'aquest mot, sexi, no el recull el diccionari normatiu.


Guionet en compostos acabats en vocal + r, s o x

Els compostos catalans en què el primer component acaba en vocal i el segon comença en r, s o x s'escriuen amb guionet. Per exemple:
aigua-sal, barba-serrat, bleda-rave, busca-raons, cala-xarxes, cama-sec, cara-rodó, compta-revolucions, esclata-sang, escura-xemeneies, espanta-sogres, gira-sol, malva-rosa, para-xocs, penja-robes, penya-segat, poca-solta, de soca-rel; Coma-ruga, Porto-salè, Torre-xiva...
S'aplica el mateix criteri quan el compost està format per tres elements, el segon dels quals acaba en vocal i el tercer dels quals comença en r, s o x. Per exemple: cul-de-sac; Mar-i-sol, Vall-de-roures, etc.
També s'escriu guionet en els derivats d'aquests mots: poca-soltada, vall-de-rourà, vila-realenc.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.4.2.2d)


Com es diu 'identificativo' en català?
'identificatiu', 'identificativa' o 'identificador', 'identificadora'?

L'adjectiu identificatiu, identificativa, que té el significat 'que identifica', està ben format a partir del verb identificar i el sufix -iu -iva. Per exemple:
Cal aportar un document identificatiu per llogar una bicicleta.
El personal de la consultoria duia una placa identificativa al pit.
Amb aquest mateix sentit també hi ha el mot indentificador, identificadora. Per exemple:
Aquest és l'element identificador de l'empresa.
Va treure la fitxa identificadora de l'arxivador.


En català, l'adjectiu que expressa el significat 'que regula' és regulador, reguladora. Per exemple:
És necessari que les empreses adoptin una estratègia reguladora.
S'han incomplert diverses ordenances reguladores que l'Ajuntament havia aprovat.
Ara bé, en contexos especialitzats, sobretot en llenguatge jurídic i administratiu, també es fa servir l'adjectiu regulatori, regulatòria, que està ben format des del punt de vista lingüístic i té el significat de 'relatiu o pertanyent a la regulació'. Per exemple: un marc regulador és un 'marc que regula', mentre que un marc regulatori és un 'marc relatiu a la regulació'.


Guionet per facilitar la lectura dels compostos

En compostos catalans en què l'aglutinació dels components pot dificultar o alterar-ne la lectura, s'escriu guionet. Per exemple, s'escriu Mont-roig perquè sense guionet es podria llegir la seqüència 'tr' junta (com a control), mentre que s'ha de llegir fent una pausa entre 'mont' i 'roig', i per tant amb erra vibrant (com si es llegís roig sol). Així mateix, un compost com plats-i-olles escrit tot junt es podria llegir erròniament amb essa sorda.
Altres exemples d'aquest ús del guionet són:
alt-alemany, baix-empordanès, blanc-i-blau, caps-i-puntes, cinc-en-rama, entra-i-surt, mal-llevat, puja-i-baixa; Bell-lloc, Font-romeu, Puig-aguilar, Puig-reig, Sant-romà...
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.4.2.2e)


Com es diu chuleta en català?
Es pot dir xuleta en català?

En català, no hi ha un equivalent exacte per a la forma castellana chuleta, els apunts breus que es duen d'amagat a un examen.
Ara bé, col·loquialment, es fa servir la forma adaptada xuleta.
Si el context ho permet, també es pot traduir pel verb copiar, per exemple: Està suspès perquè l'han enxampat copiant (en lloc de perquè l'han enxampat amb una xuleta).


El nom sanació fa referència a l'acció de guarir, de recobrar la salut perduda. Pertanyen a aquesta mateixa família els noms sanador i sanadora, que signifiquen 'persona que guareix'. Per exemple:
Aquest tipus de sanació es basa en l'energia vital.
La sanació és un procés que actua des de dins del cos.
Aquesta sanadora aplicarà les tècniques més adients perquè et puguis recuperar.


El verb que està relacionat amb el nom reflex i que designa l'acció d'emmirallar és reflectir. Els adjectius corresponents són reflector, reflectora i reflectant. Així, un vidre que reflecteix alguna cosa (la llum, per exemple) és un vidre reflector o reflectant. Les formes oposades són antireflector, antireflectora i antireflectant.
Els mots reflexar, reflexant i antireflexant no són normatius en català.


En català, per indicar que es fa una versió nova d'una obra artística, sobretot en l'àmbit musical, s'utilitzen les expressions fer una versió o fer versions. També té un ús generalitzat el verb versionar, encara que no estigui recollit explícitament pel diccionari normatiu. Per exemple:
D'aquesta cançó de Bob Marley, n'han fet tantes versions que he perdut el compte.
Aquest grup ha versionat en català Drive all night, de Bruce Springsteen.


El verb fagocitar es fa servir amb sentit figurat
per indicar que una organització o col·lectiu absorbeix una altra organització, un altre col·lectiu, un element aliè per neutralitzar-lo. Per exemple:
Aquest banc ha perdut poder. Aviat quedarà fagocitat per un altre.
Aquesta nova força política mou masses: fagocitaran la resta de partits.
Això no obstant, cal recordar que també es pot fer servir el verb absorbir.


Com es diu la guinda (del pastel) en català?
Es pot dir la cirereta (del pastís) en català?

En català, hi ha expressions ben habituals que indiquen que una cosa en culmina alguna altra. En un sentit negatiu són freqüents, per exemple, les locucions ser la gota que fa vessar el vas o només faltava aquesta. En un sentit positiu es troba, entre altres, ser el millor o ser el súmmum. Per exemple:
Que ens retragués que havíem arribat cinc minuts tard va ser la gota que va fer vessar el vas.
El súmmum van ser les tres hores de classe magistral del reconegut pianista.
Finalment, l'expressió ser la cirereta (del pastís) també té un ús molt estès amb aquest sentit. Per exemple:
Els dos últims grups posaran la cirereta a un festival espectacular.
I la cirereta del pastís la va posar el migcampista quan va marcar el segon gol.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Comunicació. Audiovisuals

En català, el terme visionament és l'adequat per designar, en l'àmbit audiovisual, l'acció i l'efecte de veure una projecció cinematogràfica, televisiva o de vídeo amb finalitats professionals. La forma visionat no és adequada. Per exemple:
Dedicarem dues hores al visionament de tot el material.
Llegiu-vos bé les preguntes abans del visionament del curtmetratge.
En canvi, en llengua general si es vol usar una forma que faci referència a l'acció de veure una pel·lícula o un vídeo amb fins no professionals, a part de l'expressió veure una pel·lícula o una projecció cinematogràfica, també es poden fer servir els noms projecció o emissió. Per exemple:
A les 18.00 h hi haurà la projecció de la pel·lícula Rastres de sàndal.
El programa diu que a les nou hi ha l'emissió televisiva del partit en una pantalla gegant.


Com es diu cariño en català?
Es pot dir carinyo en català?

En català, per designar el fet d'estimar s'utilitzen mots com ara afecte, estima, estimació o afecció. Per exemple:
Sempre ha tingut un gran afecte pels seus avis.
Com a apel·latiu afectuós, són habituals les formes següents: rei, reina; amor; estimat, estimada; vida; nino, nina, etc. Per exemple:
Rei, vigila, que cauràs!
Si en saps, de quedar bé amb els meus pares, amor.
Per expressar que algú sent o mostra afecte, es fan servir les expressions següents: afectuós, afectuosa; tendre, tendra; dolç, dolça;
que es fa estimar, etc. Per exemple:
M'he entrebancat, he caigut de genolls, i de seguida ha vingut a fer-me un petó. És tan tendra!
Finalment, també s'usa el nom carinyo i l'adjectiu carinyós, carinyosa, restringits
a àmbits col·loquials o familiars.


Com es diu guay en català?
Es pot dir guai en català?

En català, per indicar que alguna cosa és bonica o que reuneix les condicions necessàries per considerar-la positivament, és habitual l'ús de les fórmules següents:
fantàstic, fabulós, magnífic, genial, fenomenal, formidable, excel·lent, extraordinari, increïble, meravellós, sensacional, etc. Per exemple:
M'agrada molt la forma d'aquests pantalons. Són fantàstics!
En àmbits col·loquials o familiars, és molt habitual l'ús dels mots súper o guai. Per exemple:
—Et vinc a buscar al vespre per anar al cine?
—Súper!


Com es diu inframundo en català?
inframón o inframon?

La forma inframon, que és un mot format a partir del prefix infra-, amb el significat de 'sota' i 'inferioritat', i el substantiu món, se sol usar especialment en contextos que tracten de mitologia o espiritisme per designar el món dels morts. Per exemple:
En la mitologia grega, Hades és el déu de l'inframon.


Guionet en compostos en què el primer element duu accent: ciència ficció o ciència-ficció?

Els compostos en què l'element de l'esquerra duu accent gràfic s'escriuen amb guionet. Per exemple:
camí-raler, mà-llarg, pèl-blanc; ciència-ficció, cotó-en-pèl; més-dient, el més-enllà, al després-dinar, un no-sé-què; dellà-ahir, despús-demà, enllà-ahir; déu-n'hi-do (i déu-n'hi-doret)...
En canvi, s'escriuen aglutinats alguns compostos antics que ja tenen una tradició consolidada amb aquesta grafia, com adesiara, quefer, queviures, usdefruit.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.4.2.2g)


Guionet en compostos que són manlleus: aigua-gim o aiguagim?, bestseller o best-seller?

En català, els mots compostos que són manlleus adaptats s'escriuen amb els components aglutinats i sense guionet. Per exemple:
aiguagim, cameràman, ciclocròs, discjòquei,  troleibús, vademècum...
Pel que fa als compostos que són manlleus no adaptats, es poden dividir en tres grups:
En català, s'escriuen aglutinats els manlleus no adaptats que en la llengua d'origen s'escriuen amb els components aglutinats. Per exemple:
bypass, copyright, leitmotiv, playback, skinhead, striptease, topless, etc.En català, s'escriuen amb guionet els manlleus no adaptats que en la llengua d'origen s'escriuen amb guionet. Per exemple:
chill-out, music-hall, prêt-à-porter, trompe-l'oeil, walkie-talkie, etc.En canvi, en català generalment s'escriuen amb guionet els manlleus no adaptats que en la llengua d'origen s'escriuen amb els components separats. Per exemple:
au-pair, best-seller, chaise-longue, déjà-vu, foie-gras, hat-trick, jet-lag, plum-cake, rock-and-roll, etc.
Però s'escriuen separats els components de manlleus nominals que en la llengua d'origen són sintagmes descriptius: bel canto, bossa nova, femme fatale, kale borroka, etc. Hi ha una sèrie de casos particulars:
— S'escriuen sense guionet les expressions llatines. Per exemple:
honoris causa, rara avis, statu quo; a priori, de facto, ex cathedra, in vitro, per capita; grosso modo, ipso facto, motu proprio, stricto sensu, etc.
— S'escriuen sense guionet expressions manllevades i no adaptades que en català funcionen com a locucions adverbials o adjectivals. Per exemple:
a cappella, off the record, etc.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.4.2.1c i 4.4.2.2f)


Sovint s'utilitza l'expressió treure a relluir amb el significat d''al·legar inesperadament' o bé 'fer aparèixer un afer inoportunament'. En català, es poden expressar aquests significats amb el verb retreure o la locució posar sobre la taula, respectivament. Per exemple:
Van encetar una forta discussió i ella va retreure-li la quantitat d'hores que havia dedicat al projecte.
El secretari va posar sobre la taula un cas que no venia a tomb.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Tecnologies de la informació i la comunicació

Per fer referència a l'acció d'intercanviar missatges a través de l'aplicació de missatgeria instantània WhatsApp, es pot dir fer, escriure o enviar un missatge de WhatsApp. Aquestes formes són especialment adequades en registres formals, sobretot per a usos comercials.
A partir de la denominació comercial WhatsApp, sovint es fa servir la forma whatsapp (o whatsap), en minúscules, per fer referència a cadascun dels missatges enviats per mitjà d'aquesta aplicació. Així, en registres informals, contextos divulgatius, mitjans de comunicació, llengua oral, etc., es pot dir fer, escriure o enviar un whatsapp (o un whatsap).
Les formes verbals whatsappejar o whatsapejar, en canvi, no es consideren recomanables fora dels contextos molt informals en què solen utilitzar-se.


'hippie' o 'hippy'?
Plural de 'hippy': 'hippys' o 'hippies'?

L'adjectiu anglès hippy, que fa referència al moviment caracteritzat pel rebuig a la societat de consum i per la defensa del pacifisme i l'alliberament sexual, s'aplica tant al masculí com al femení. Per exemple: el moviment hippy, una festa hippy. Aquest adjectiu també es pot utilitzar com a substantiu, igualment invariable quant al gènere, per fer referència a la persona que participa en aquest moviment. Per exemple: un hippy, una hippy.
Pel que fa a la formació del plural, s'admet tant la forma hippies, igual que en anglès, com la forma hippys, que segueix les normes de formació del plural en català.
Per exemple: uns pantalons hippies o hippys, unes noies hippies o hippys, els hippies o hippys nord-americans.
Tenint en compte que es tracta d'un manlleu no adaptat al català, no s'apostrofa perquè la hac es pronuncia aspirada: el hippy.


El plural de carril bus és carrils bus.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


'veure-hi' o 'veure-s'hi'?
Verbs amb pronom feble 'hi'

El verb veure-hi significa 'tenir el sentit de la vista'. En canvi, la forma pronominal veure-s'hi significa 'tenir algú claror suficient per veure-hi'.
En conseqüència, caldrà fer servir veure-hi o veure-s'hi d'acord amb el context. Per exemple:
Sempre ha de dur ulleres, si no, no hi veu gens ni mica.
Surt de la claror, que no m'hi veig.


'grassa animal' o 'greix animal'?
'aliment greixós' o 'aliment gras'?

En l'àmbit de l'alimentació i la gastronomia, el nom que es fa servir per expressar una substància d'origen orgànic insoluble en aigua és
greix, i no
grassa. Per exemple:
greix animal o vegetal
ric en greix
L'adjectiu que s'usa per indicar que un aliment o producte conté greix és
gras, grassa. Per exemple:
preparat alimentari gras en pols
l'oli d'oliva i l'alvocat són aliments grassos
el formatge gras es fa amb llet sencera
En canvi, per fer referència a la naturalesa del greix o que té les característiques del greix, la forma que cal fer servir és greixós, greixosa:
La massa de les coquetes té una textura greixosa.
La girella és un embotit tradicional del Pallars, de textura greixosa i granelluda.
La nata té una consistència greixosa.


Ordre dels elements de la frase
Complements desplaçats i represa pronominal
Els papers ja he dut al despatx o Els papers ja els he dut al despatx?

De vegades dins d'una oració es pot desplaçar un element respecte del lloc que ocupa habitualment, tenint en compte que en català primer sol anar el subjecte, després el verb i a continuació els complements del verb. Segons la naturalesa d'aquest element desplaçat, caldrà reprendre'l o no amb un pronom feble:
1. En les dislocacions: és a dir, quan es desplaça cap a la dreta o l'esquerra un element que aporta informació coneguda, es reprèn aquest element amb un pronom feble quan la pronominalització és possible. Per exemple:
Els papers ja els he dut al despatx.
Hi aniré, a Montserrat.
Cal tenir en compte que quan la dislocació és cap a la dreta, sempre es marca gràficament amb una coma; en canvi, quan és a l'esquerra l'ús de la coma és opcional, tot i que se sol evitar si aquest element desplaçat és poc complex. Per exemple:
No te n'explicaré cap més, d'acudit.
De melons madurs ja no se'n troben.
De melons madurs procedents del poble on havia nascut el teu avi, ja no se'n troben.
2. En les focalitzacions: és a dir, quan per destacar un element que aporta informació nova, s'anteposa a la resta de l'oració, no hi ha cap pronom de represa, excepte si l'element focalitzat és un pronom personal de primera o segona persona que fa de complement directe o indirecte. També hi pot aparèixer quan és de tercera persona. Per exemple:
En Joan, he vist, i no l'Anna.
A tu, t'ho vol preguntar.
A ell, cal donar-li la raó (o bé A ell, cal donar la raó).
Cal tenir en compte que aquestes focalitzacions es marquen sempre gràficament amb una coma. Per exemple:
Les mongetes, m'agraden; ja t'ho he dit abans.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (33.1, 33.3, 33.4.1 i 33.4.1.2)


Pronom 'tot' en funció de complement directe
'Faré tot abans de les tres' o 'Ho faré tot abans de les tres'?

El quantificador tot es pot fer servir com a pronom. Per exemple:
S'ha mullat tot!
Tot està encara per fer.
Aquest quantificador tot també pot fer referència a un pronom de complement directe: bé sigui el pronom ho o un pronom personal de tercera persona. En aquest cas, apareixen a la mateixa oració dos pronoms que fan de complement directe. Per exemple:
Ho faré tot abans de les tres (i no Faré tot abans de les tres).
No ho té tot a punt per marxar d'excursió (i no No té tot a punt per marxar d'excursió).
Els van comprar tots (i no Van comprar tots).


Represa pronominal dels complements de lloc
Complements de lloc desplaçats
Al Garraf anirem aquest estiu o Al Garraf hi anirem aquest estiu?

De vegades dins d'una oració es pot desplaçar un complement de lloc respecte de la posició que ocupa habitualment, tenint en compte que en català primer hi sol anar el subjecte, després el verb i a continuació els complements del verb. Segons la naturalesa d'aquest element desplaçat i el tipus de desplaçament caldrà reprendre'l o no amb un pronom feble:
1. Dislocació del complement de lloc
— Complements de lloc imprescindibles per al verb (regits): si es desplacen a la dreta o a l'esquerra de l'oració, sempre es reprenen amb un pronom feble. Per exemple:
Al Garraf hi anirem aquest estiu.
Hi anirem aquest estiu, al Garraf.
— Complements de lloc no obligatoris que afecten el verb: si es desplacen a la dreta o a l'esquerra també se solen reprendre amb un pronom feble. Per exemple:
Al Garraf hi té una casa.
Hi té una casa, al Garraf.
Convé no confondre aquests complements amb complements de lloc que, de fet, no estan desplaçats, sinó que poden aparèixer al principi o al final de la frase perquè admeten certa llibertat de col·locació. Es tracta de complements que afecten tota l'oració (no només el verb), serveixen per contextualitzar el lloc i no es reprenen amb un pronom feble. Per exemple: Les postes de sol són molt boniques al Garraf o Al Garraf les postes de sol són molt boniques.
2. Focalització del complement de lloc
Quan es vol destacar un element locatiu que aporta informació nova, generalment s'anteposa als altres elements de l'oració. En aquest cas, el complement no es reprèn amb un pronom feble. Per exemple:
Al Garraf, són boniques les postes de sol.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (18.6.4.2 i 33.3.2j)


Com es diu sacar pecho en català?
Es pot dir treure pit en català?

L'expressió castellana sacar pecho té dos significats. D'una banda, es fa servir per indicar que algú adopta una actitud arrogant i de desafiament. En català, amb aquest significat, segons el context, es poden fer servir les expressions presumir, fer el gall, gallejar, entre altres. Per exemple:
Aquella remuntada no era per presumir, però va anar bé per aixecar els ànims.
D'altra banda, sacar pecho té el significat d'actuar amb valor i fermesa davant d'una situació difícil. En català, amb aquest sentit, es poden fer servir les expressions següents: plantar cara, fer-se fort, ensenyar les dents, agafar el bou per les banyes, etc. Per exemple:
Vam haver d'ensenyar les dents per aconseguir que ens milloressin les condicions laborals.


més val o val més?
Com es diu más te vale en català?

En català, per dir que una cosa és preferible o convenient, sovint es fa servir el verb valer (o valdre) amb l'adverbi més. Per exemple:
Val més que no ho facis
Valdria més que calléssiu
Més val enginy que força
En canvi, la construcció més (et, li, us...) val no és admissible per advertir algú d'alguna cosa. Amb aquest significat, es pot utilitzar alguna de les expressions següents, segons el context:
És millor que no ho facis
Te'n guardaràs prou, de fer-ho
Ja te'n cuidaràs prou, de no fer-ho
Pobre de tu que ho facis


en un minut o d'aquí a un minut?
dintre de poc o d'aquí a poc?

En català, la construcció d'aquí (a) es fa servir per dir 'al cap de (un espai de temps) a comptar des d'ara'. Malgrat que és habitual la supressió de la preposició a, en els registres formals se sol mantenir aquesta preposició. Per exemple:
Tornarà del viatge d'aquí (a) una setmana.
Tornem d'aquí (a) un minut.
El període d'inscripció tanca d'ací (a) quinze dies.
No són adequades aquestes expressions quan es fan servir amb la preposició en (en una setmana, en un minut, en quinze dies...) amb el sentit esmentat en el paràgraf anterior, perquè la preposició
en indica 'durant', el temps dins el qual o durant el qual quelcom s'esdevé. Un cas en què es fa servir adequadament la preposició en seria, per exemple,
Ha de tenir el projecte acabat en menys d'un mes.
De la mateixa manera, no és adequat fer servir la forma dintre de perquè no té el mateix valor que d'aquí a. Cal dir, per exemple:
D'aquí (a) poc celebraran l'aniversari. (i no Dintre de poc...)
Rebreu més notícies d'ací (a) una setmana. (i no ...dintre d'una setmana.)
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.3.4.3b i 31.3.1a)


Com es diu quitar hierro en català?
Es pot dir treure ferro en català?

L'expressió treure ferro es fa servir amb el sentit de 'relativitzar la importància d'un assumpte', al costat d'expressions com treure importància i tirar aigua al foc. Així doncs, es pot dir:
La moderadora va intentar treure ferro als enfrontaments dels tertulians.
L'Emma va treure importància a la situació, però el seu fill va continuar emmurriat.
En casos així és millor tirar aigua al foc i esperar que s'asserenin els ànims.


Abreviació de dates: punt, guionet o barra inclinada?
24.11.2016, 24-11-2016 o 24/11/2016?

Convencions. Altres convencions de la llengua

Dins de text convé evitar l'abreviatura de dates; tanmateix, quan s'expressa sintèticament fora de text (quadres, gràfics, etc.) es pot expressar la data abreujada amb xifres. En aquest cas, el dia, el mes i l'any se separen preferiblement per punts, sense espais en blanc, tot i que també són habituals els guionets o la barra inclinada. Per exemple:
24.11.201624-11-201624/11/2016
És habitual escriure l'any sencer per donar la informació completa, però també es poden ometre les dues primeres xifres: 24.11.16.
D'altra banda, pel que fa al mes i el dia, quan la xifra és inferior a 10, es recomana usar el zero: 03.04.2016.
Així mateix, cal saber que, en un context internacional, les normes ISO segueixen el criteri d'especificar primer els períodes de temps més llarg amb el format aaaa-mm-dd (és a dir, any-mes-dia). Per exemple: 2012-09-27.


vs.
L'abreviatura de l'expressió llatina versus ('contra', 'en oposició amb') és vs.


Hi ha un curt nombre de mots que porten un accent distintiu (anomenat diacrític) per diferenciar-los d'altres mots que s'escriuen igual, amb els quals es podrien confondre. És el cas de sòl, sòls i sol, sols.
S'escriu sòl, sòls en el cas següent:
amb el significat de 'superfície del terreny': un sòl calcari, els sòls conreats (però: entresol, paleosol, ressol, subsol...).
S'escriu sol, sols en els casos següents:
amb el significat d''astre': un sol abrusador, un planeta amb dos sols; quan és el nom de la nota musical: Dibuixeu una clau de sol;quan és un adjectiu: Viu sol, Només es veu un sol color, Ho han de fer ells sols;quan és una forma del verb soler: Sol venir els dijous, Sols anar a cine?;quan és un adverbi: Ni tan sols l'han esmentat.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.1.3)


Cal distingir entre les formes confús, confusa i confós, confosa perquè no volen dir el mateix.
Confús, confusa és un adjectiu que significa 'indistint, poc clar' i també 'torbat a causa de la vergonya o el pudor'. Així, es pot dir:
Tinc un record bastant confús d'aquell dia.
Amb aquell estil confús, els seus escrits costen d'entendre.
Quan va vessar el cafè va quedar ben confús i no va saber reaccionar.
En canvi, confós, confosa són formes del participi del verb confondre, que significa 'prendre una cosa o una persona per una altra que s'hi assembla' i també 'desconcertar en la discussió deixant sense saber què dir'. Per tant, amb aquestes formes es poden construir frases com:
L'han confosa amb la seva germana, li passa sovint.
Ha confós el dia i ha fet el viatge en va.
La seva contundència la va deixar molt confosa.


Expressions lexicalitzades: una contra rellotge o una contrarellotge?, els sense papers o els sensepapers?

Hi ha noms que es formen a partir de la lexicalització de sintagmes preposicionals o adjectivals, com ara contrarellotge, forabord o totterreny. Inicialment, aquests sintagmes només funcionaven com a adjectius i acompanyaven un nom, però per mitjà del procés de lexicalització ara aquests sintagmes també es fan servir com a substantius. Quan funcionen com a substantius i, per tant, no acompanyen un nom, s'escriuen amb els elements aglutinats. Per exemple:
Demà farem la contrarellotge (o la cursa contra rellotge)
S'ha comprat un totterreny (o un vehicle tot terreny)
També s'aglutinen les expressions lexicalitzades formades amb la preposició sense. Per exemple:
Aquesta nit han hagut d'atendre una sensesostre per culpa del fred (o una dona sense sostre)
Caldrà incrementar els recursos destinats als sensefeina (o les persones sense feina)
L'assistència als sensepapers és la nostra prioritat (o a les persones sense papers)
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.4.1.2 i 4.4.3.2a)


Els noms de lloc catalans i els accents diacrítics

Els noms de lloc catalans que consten d'algun mot que, abans de la publicació de l'Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans, portava accent diacrític i ara no (com ara cóm 'recipient', cós 'cursa', móra 'fruit', etc.), mantenen l'accent, ateses les dificultats de naturalesa legal que aquest canvi pot ocasionar. Així, s'escriuen amb accent topònims com ara:
coster de la Bóta
Cóll
roc del Cóm
el Cós
Jóc
Móra d'Ebre
bony de l'Ós
barranc de l'Óssa
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.1.3)


venen
Aquest mot no porta accent diacrític en cap dels significats que té. Per exemple:Tots venen en cotxe al convit.
En aquella botiga venen llegums a granel.


Signatura electrònica: el peu de signatura

La signatura electrònica és un conjunt de dades que poden ser utilitzades com a mitjà d'identificació de la persona signant. Les dades de la signatura electrònica són ocultes en forma de metadades, una part de les quals són visibles per mitjà de la imatge gràfica de la signatura electrònica.
La signatura electrònica pot ser utilitzada per qualsevol persona o organisme que hagi sol·licitat el certificat per fer-ne ús i qualsevol administració que tingui seu electrònica.
En els documents administratius signats manualment, el peu de signatura conté les dades següents: la localitat; la data; el nom i cognoms del signant, i, si escau, el càrrec. En els documents signats electrònicament, amb la voluntat d'evitar tota informació supèrflua, l'única dada que necessàriament ha de constar al peu de signatura és el càrrec, quan escau, atès que la signatura electrònica s'associa a una persona, no a un càrrec.
En canvi, la localitat no cal que hi figuri, perquè els documents es poden signar des de qualsevol lloc. En els documents en què la localitat s'hagi d'explicitar, com ara els convenis i els contractes, aquesta s'ha de fer constar en el cos del document.
Pel que fa a la data i al nom i cognoms de qui signa, en principi tampoc cal fer-los constar al peu de signatura, perquè ja estan inclosos en les metadades de la signatura electrònica. Ara bé, és necessari que tant la data com el nom i els cognoms es visibilitzin en la imatge gràfica de la signatura electrònica.
Cal tenir present, a més, que, atès que les incoherències que hi pot haver entre el peu de signatura i la signatura electrònica (com ara la no coincidència entre les dates) no tenen cap repercussió en els efectes jurídics del document, els textos signats electrònicament també es poden redactar amb el peu de signatura dels documents signats de manera manuscrita. Si s'opta per aquesta solució, en el lloc on posàvem la rúbrica hi posarem la imatge gràfica de la signatura electrònica.


Els verbs dir i dur pertanyen a la segona conjugació.
La segona conjugació inclou els verbs que tenen l'infinitiu acabat en -re o -er àtones (rebre, córrer), alguns amb -er tònica (saber) i verbs que acaben en -r, com dir, dur i fer.  En el cas de dir, doncs, la i no pertany a la desinència verbal, sinó a l'arrel del verb i per això no es considera de la tercera conjugació, sinó de la segona.


En els parlars valencians i baleàrics, es fa servir la mitja hora com a fracció bàsica. Per a la primera mitja hora s'afegeix l'augment respecte a l'hora ja completada. Per a la segona mitja hora es resta el que falta per completar l'hora en curs. Per exemple:
8.10 h: les vuit i deu
8.15 h: les vuit i quart
8.30 h: les vuit i mitja
8.45 h: les nou menys quart
8.55 h: les nou menys cinc
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (31.2.5.1b)


Canvi o manteniment de la preposició en davant d'infinitiu
confia en tenir un futur o confia a/de tenir un futur?

Hi ha mots que regeixen la preposició en, com ara els verbs confiar o pensar i els noms interès o dificultat. Per exemple:
Hem de pensar en el futur dels joves.
Mostra un gran interès en la lectura de l'obra.
Ara bé, quan el complement d'aquests mots és un infinitiu precedit de preposició, en registres formals és preferible canviar la preposició en per a o de. Per exemple:
Hem de pensar a millorar el futur dels joves.
Mostra un gran interès de llegir l'obra.
De vegades també hi ha la possibilitat que el complement no sigui introduït per cap preposició. Per exemple:
Confiem tenir-ho tot enllestit avui mateix.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (26.5.2.2)


Canvi o manteniment de la preposició amb davant d'infinitiu
està d'acord amb pagar o està d'acord a pagar?

Hi ha verbs o locucions verbals que regeixen habitualment la preposició amb, com ara conformar-se, comptar, avenir-se, estar d'acord o trobar-se. Per exemple:
Està d'acord amb el preu del pis.
No m'he trobat mai amb la cartera buida.
Davant d'un infinitiu, la preposició amb pot alternar amb les preposicions a o de (o amb totes dues). Per exemple:
No et conformis amb/a/de no cobrar els endarreriments.
Comptàvem amb/a/d'arribar d'hora i hem trobat un bon embús.
Ara bé, en registres formals, quan aquests verbs es troben davant d'un infinitiu, és preferible canviar la preposició amb per a o de. Per exemple:
No està d'acord a pagar-li l'entrada de la hipoteca. (o bé ...de pagar-li l'entrada de la hipoteca)
No m'he trobat mai d'anar a comprar sense diners.
També regeixen amb les expressions haver-n'hi prou i tenir-ne prou. En aquests casos, davant d'infinitiu es pot mantenir amb en tots els registres, malgrat que en alguns contextos el complement també es pot introduir amb de. Per exemple:
Crec que no n'hi ha prou amb disculpar-se. (o bé ...no n'hi ha prou de disculpar-se)
Amb llegir quatre ratlles del llibre, ja en té prou. (i no De llegir quatre ratlles del llibre, ja en té prou)
Cal tenir en compte que la preposició amb també pot introduir un complement de mitjà o instrument, que no és regit. En aquests casos, davant d'infinitiu, en registres formals també és preferible canviar la preposició amb per de. Per exemple:
L'amenacen d'esbombar intimitats a la xarxa.
Finalment, un cas particular són les estructures en què hi ha simetria entre el subjecte i el complement verbal, com ara una cosa tenir relació amb una altra o una cosa tenir a veure amb una altra. En aquestes estructures, la preposició amb es manté en qualsevol registre. Per exemple:
Per desgràcia, haver fet més d'un màster no té relació amb aconseguir una bona feina.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (26.5.2.3)


El plural de punt i coma és punts i coma ( i no punts i comes ni punt i comes). Aquesta locució, tot i ser una forma coordinada (nom + conjunció + nom), només té marca de plural en el primer element, perquè aquest funciona com a nucli del sintagma, com si fos un compost format per dos noms. Per exemple:
Escriu tots els punts i coma que falten en aquest fragment.


Usos de les preposicions per i per a
Usos de per a davant de nom
És un recurs molt car per la ciutat o És un recurs molt car per a la ciutat?

Es fa servir la preposició composta per a (o les contraccions per al o per als, si darrere hi ha els articles el o els, respectivament) davant de nom, sintagma nominal, pronom o adverbi en els casos següents:
1. Complement de règim. Per exemple:
Jo no serveixo per a pintora (el verb servir regeix per a).
Has llegit les instruccions per a la instal·lació de la rentadora (el nom instruccions regeix per a).
Aquesta aigua no és apta per al consum (l'adjectiu apta regeix per a).
2. Complement que expressa l'àmbit d'aplicació o de referència d'un fet o una característica. Sovint hi ha un quantificador, com prou, massa, molt, bastant, gaire, poc, força, adjectius com suficient o insuficient o el verb bastar, entre d'altres. Per exemple:
L'alberg és massa lluny per a ells.
De sobte, tot va canviar per a ella.
És un recurs molt car per a la ciutat.
Per a la traducció de tot el text, una tarda és poc temps.
3. Destinació o finalitat. Per exemple:
L'oli és per a tu.
Els globus són per a la festa.
4. Finalment, l'expressió fer per a ('ser adequat'). Per exemple:
Aquest noi no fa per a tu.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.3.5.4a i 19.3.5.4c)


Usos de les preposicions per i per a davant de nom
Estudia per advocat i Estudia per a advocat

En certs casos, és possible fer servir tant la preposició per com per a davant de sintagma nominal, pronom o adverbi. Es tracta dels casos següents:
1. En complements que indiquen orientació o intenció. Per exemple:
Estudia per
advocat.
Estudia per a advocat.
2. En complements que expressen opinió o punt de vista. Per exemple:
Per ell, anar-hi amb avió és massa arriscat.
Per a ell, anar-hi amb avió és massa arriscat.
Per l'opinió pública la pujada contínua del preu de l'electricitat és un escàndol.
Per a l'opinió pública la pujada contínua del preu de l'electricitat és un escàndol.
3. En complements que expressen un valor concessiu, amb valor no ponderatiu ('malgrat'). Per exemple:
Pel lloguer tan barat que pagues, tens un senyor pis.
Per al lloguer tan barat que pagues, tens un senyor pis.
4. En complements que expressen temps, quan fa referència a un termini fix en el futur. Per exemple:
Ho heu de tenir llest per demà.
Ho heu de tenir llest per a demà.
5. En expressions com no haver-n'hi per (a) tant i no donar per (a) gaire. Per exemple:
Apa, que no n'hi ha per tant!
Apa, que no n'hi ha per a tant!
Ha dormit poc i ja no dona per gaire més.
Ha dormit poc i ja no dona per a gaire més.
6. Finalment, en l'expressió per sempre s'usa preferentment la preposició per, perquè emfasitza la durada, tot i que l'ús de per a és admissible. Per exemple:
Se'n va anar per sempre més (millor que Se'n va anar per a sempre més).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.3.5.4a, 19.3.5.4b 19.3.5.4c i 30.3.4b)


Usos de les preposicions per i per a en títols d'eslògans i campanyes
Crida pels drets humans o Crida per als drets humans?

En títols de campanyes, eslògans, lemes, etc., s'apliquen els valors generals que tenen les preposicions per i per a davant d'un sintagma nominal, és a dir, per indica causa, mentre que per a indica finalitat. Per exemple:
Ens mullem per dignitat. (causa)
Activa't per al reciclatge. (finalitat)
Això no obstant, de vegades en alguns títols o eslògans coincideixen en la mateixa mesura els valors de causa i finalitat (generalment, quan els sintagmes introduïts amb aquestes preposicions complementen noms com acord, crida, declaració o proposta). En aquests contextos, la tria entre una preposició o l'altra dependrà del valor que es vulgui remarcar. Per exemple:
Acord per / per a la rehabilitació de la finca
Crida pels / per als drets humans
Proposta per / per a la reducció de residus


Usos de les preposicions per i per a davant d'infinitiu (1)
Valor de finalitat

Davant d'un infinitiu que expressa finalitat, és possible fer servir les preposicions per i per a en els parlars que distingeixen aquestes dues preposicions (valencià, tortosí, i en els parlars més occidentals del nord-occidental), o bé només la preposició per, en els parlars que només usen aquesta preposició (en la resta del nord-occidental, septentrional, central, baleàric i alguerès).
Una altra opció, independentment del parlar, és mantenir la distinció tradicional d'aquestes dues preposicions en les construccions finals:
1. S'usa per en construccions finals en què, a més del propòsit o destinació pel qual s'actua, es fa referència a la causa o motiu que origina l'acció. Aquest infinitiu generalment depèn d'una oració principal formada per un verb d'acció, però també pot dependre d'un sintagma nominal que està relacionat amb un verb d'acció. Per exemple:
Havíem anat a Girona per visitar el meu oncle.
No parla per no molestar.
Li volia explicar l'anada a Girona per visitar el meu oncle. (l'infinitiu visitar depèn del nom anada, el qual, al seu torn, prové del verb anar).
2. En canvi, s'usa per a en els casos següents:
2.1. Quan la construcció final no depèn d'un verb d'acció, sinó dels elements següents:
un verb que expressa un estat o una qualitat del subjecte, o bé expressa necessitat, obligació, profit, mancança, suficiència, etc. Per exemple:
Per a muntar el negoci necessita molts diners (l'infinitiu depèn de necessita).una perífrasi d'obligació. Per exemple:
Per a arribar al castell, heu de continuar recte.noms i adjectius que no estan relacionats amb verbs d'acció. Per exemple:
En aquesta botiga hi ha detergent per a rentar la roba (l'infinitiu depèn del nom detergent).
Aquesta carn no és bona per a menjar (l'infinitiu depèn de l'adjectiu bona).
2.2. Quan la construcció final depèn d'un predicat d'acció però:
es fa servir en una construcció impersonal o passiva. Per exemple:
Les normes s'acorden per a complir-les.l'infinitiu indica l'ús o la destinació que es dona a una cosa amb verbs com emprar, habilitar, fer servir, usar, utilitzar, etc. Per exemple:
He fet servir aquest ganivet per a escatar el peix que has comprat aquest matí.el subjecte de l'infinitiu no coincideix amb el de l'oració principal. Per exemple:
El director va enviar un representant de l'empresa per a escoltar les explicacions dels treballadors (qui escolta les explicacions dels treballadors no és el director, sinó el representant de l'empresa).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (23.2.3d i 29.3.3)


Complement directe introduït per la preposició a

Generalment, el complement directe no va introduït per la preposició a, a diferència del complement indirecte. Cal tenir en compte, però, els casos següents:
1. Si s'altera l'ordre bàsic de l'oració, de vegades hi pot haver ambigüitat entre el complement directe i el subjecte, o bé pot ser difícil identificar el complement directe, especialment si és animat. Per aquest motiu, en general s'introdueix el complement directe amb la preposició a:
a) Quan el subjecte se situa darrere del verb i del complement directe, s'usa la preposició a davant del complement directe si hi ha ambigüitat. Per exemple:
Durant la baixa substituirà a la Maria un metge de Girona.
b) Si el complement directe està dislocat (o focalitzat), s'introdueix amb la preposició a si hi ha ambigüitat. En el cas dels verbs psicològics del tipus d'obsessionar (és a dir, amb un complement directe humà que experimenta l'acció expressada pel verb), sempre hi haurà la preposició, hi hagi o no ambigüitat. Per exemple:
A les teves amigues les portaran a casa.
A les teves amigues les obsessiona tenir-ho tot controlat.
c) Quan el complement directe és animat i apareix després d'un complement de règim molt complex, pot ser difícil identificar el complement directe i, per tant, va precedit de la preposició a. Per exemple:
Va voler convèncer d'acceptar aquell tracte al seu germà.
2. També es poden produir ambigüitats en els casos següents:
a) Quan el complement directe està representat per un pronom interrogatiu o exclamatiu i és animat, com que es poden produir ambigüitats, també s'introdueix amb la preposició a. Per exemple:
A qui ha triat la Maria?
b) En les oracions relatives amb el pronom qui, aquest pronom va precedit de la preposició a. Per exemple:
He vist el científic a qui va premiar el jurat dijous passat.
He vist aquell científic, a qui va premiar el jurat dijous passat.
En el cas que es tracti d'una relativa substantiva, la preposició és opcional. En canvi, és obligatòria si el verb és un psicològic del tipus d'obsessionar. Per exemple:
Han triat (a) qui tenia més bona nota.
Això obsessiona a qui s'angoixa més del compte.
c) En les relatives amb el pronom el qual, aquest pronom va precedit de la preposició a si la relativa és especificativa. En el cas de les explicatives, també cal la preposició si és el complement directe del verb seguir o d'un verb psicològic del tipus obsessionar; tret d'aquests casos també s'hi pot posar si es vol desfer una ambigüitat. Per exemple:
He vist el científic al qual va premiar el jurat dijous passat.
He vist aquell científic, al qual va premiar el jurat dijous passat.
He vist aquell científic, al qual seguien els seus companys.
d) Davant d'un quantificador pronominal referit a persones també s'hi pot posar la preposició a, encara que no hi hagi ambigüitat. Per exemple:
Vol convidar (a) tothom.
3. Un altre cas en què apareix la preposició a és davant dels pronoms forts en funció de complement directe. Fins i tot, si el complement directe no és un pronom fort, però apareix duplicat per un pronom feble de primera o segona persona, també sol anar introduït per la preposició a. Per exemple:
Et miren a tu.
Aquesta tasca us afectarà sobretot als especialistes d'aquesta àrea.
4. Hi ha casos en què per paral·lelisme amb construccions en què s'introdueix un complement directe amb la preposició a, un altre complement de la mateixa oració que té el mateix comportament (especialment en coordinacions i comparacions), també accepta la preposició. Per exemple:
T'han felicitat a tu i a la Cristina.
L'estimava com una mare al seu fill.
Aquest mateix cas de paral·lelisme es produeix en les respostes a preguntes amb a + pronom interrogatiu. Per exemple:
A qui visitarà la Maria? A la Sara.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.3.2.1b, 19.3.2.2 i 19.3.2.3)


Com es diu 'subirse al carro' en català?

L'expressió castellana subirse al carro, que indica 'aprofitar una situació favorable per treure'n partit', en català pot tenir diverses expressions equivalents segons el context, com ara: apuntar-se a, sumar-se a, afegir-se a, apostar per. Per exemple:
La comarca s'apunta a les consultes populars.
La ciutat se suma a la mobilitat sostenible.
El país s'afegeix a les energies renovables.
La nostra empresa ha apostat per la innovació.


Prefixos acabats en r que s'adjunten a un mot començat en r
hiperrealisme, interrelació, superrealisme, ciberrisc

Els mots derivats formats per un prefix que acaba en r, com ara cor-, hiper-,
ir-, inter-, super-,
ciber-, etc., s'escriuen amb rr si la primera lletra del mot al qual s'adjunten comença en r-.
Aquesta coincidència es dona en paraules com ara: corredemptor, corregència, hiperrealisme, hiperrealista, irrebatible, irreconciliable, interracial, interregne, superrealisme, superrealista, ciberrisc, etc.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (2.4.2e)


Totes dues formes són possibles, però tenen significats diferents.
El verb dissecar té el sentit de preparar (un animal mort) per conservar-lo amb aparença de viu. Per exemple: Antigament, dissecava papallones i en feia quadres.
En canvi, el verb disseccionar, en general, s'usa amb els significats següents:
Obrir un ésser viu i discernir-ne les parts per estudiar-ne l'anatomia o per realitzar-hi una intervenció quirúrgica. Per exemple: Van disseccionar un musclo al laboratori. Analitzar minuciosament. Per exemple: Va disseccionar aquesta qüestió per entendre-la i poder-la explicar. El crític dissecciona el fresc amb gran detall.
Així doncs, cal no confondre l'ús del verb disseccionar amb el de dissecar.


La denominació catalana adequada per designar la trobada massiva de gent, organitzada generalment de manera telemàtica, que té com a objectiu la realització d'una acció puntual poc convencional o aparentment espontània és mobilització espontània. Com a sinònim complementari es pot fer servir la forma aplec llampec.
Per exemple:
Has rebut la convocatòria de la mobilització espontània d'aquesta tarda?


La locució adverbial anys a venir es fa servir amb el significat 'en el futur'. Per exemple:
Anys a venir tot això ha de ser per a tu.
Ella no ho sap, però anys a venir viurà tota una aventura.


La forma Pirineus, en plural, és la forma principal per fer referència a la serralada situada al nord de la península Ibèrica. Com a forma secundària, també hi ha la forma Pirineu, en singular. Per exemple:
L'Alt Pirineu és una part dels Pirineus, entre la Seu i el Pont de Suert.
Tens tot el Pirineu als teus peus.
La tria entre una forma o l'altra no depèn del registre, sinó de l'autor o autora del text.


'l'encanta' o 'li encanta'?
encantar (règim verbal)

l'encanta
v. tr.
li encanta
v. intr.
Amb el significat de 'plaure en alt grau, captivar', el verb encantar pot ser transitiu o intransitiu. Per exemple:
La veu d'aquest noi encanta tots els públics (ús transitiu)
La veu d'aquest noi encanta a tots els públics (ús intransitiu)
A l'Aïda l'encanten els dolços (ús transitiu)
A l'Aïda li encanten els dolços (ús intransitiu)
A les companyes de pis les encanta sortir de nit (ús transitiu)
A les companyes de pis els encanta sortir de nit (ús intransitiu)


Correlació des de... fins a
des del 10 de juliol fins al 30 d'agost o del 10 de juliol fins al 30 d'agost?

Per indicar l'origen i el final d'un període de temps o d'un espai físic, es pot usar la correlació des de... fins a (o, en alguns casos, fins). Per exemple:
Vindrà aquest estiu: des del 10 de juliol fins al / fins el 30 d'agost.
Anirem a peu des de casa fins a l'estació.
Una altra variant d'aquesta construcció és de... a. Per exemple:
Vindrà aquest estiu: del 10 de juliol al 30 d'agost.
Anirem a peu de casa a l'estació de tren.
Com a segon element d'aquesta correlació també s'hi pot trobar la preposició fins a (o, en alguns casos, la variant fins). Per exemple:
Vindrà aquest estiu: del 10 de juliol fins al / fins el 30 d'agost.
Anirem a peu de casa fins a l'estació de tren.
També hi ha la correlació des de... a, encara que està menys fixada. Per exemple:
Vindrà aquest estiu: des del 10 de juliol al 30 d'agost.
Anirem a peu des de casa a l'estació de tren.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.4.3 i 19.3.4.3)


Pronoms relatius en funció de complement directe: qui o a qui?
castigarà a qui copiï o castigarà qui copiï?

En general, el pronom relatiu qui en funció de complement directe va introduït per la preposició a:
1. En oracions relatives adjectives (les que tenen un antecedent explícit), el pronom qui sempre va precedit de la preposició a. Per exemple:
El meu germà, a qui tothom ajudava, era considerat un gran home.
Coneix l'escriptor a qui van premiar.
2. En oracions relatives substantives (les que no tenen un antecedent explícit), és opcional introduir el pronom relatiu qui amb la preposició a. Per exemple:
La mestra castigarà (a) qui copiï en els exàmens.
Cal tenir en compte, però, que quan l'oració de relatiu depèn de verbs psicològics del tipus obsessionar o sorprendre el pronom qui ha d'anar precedit de la preposició a. Per exemple:
La notícia ha sorprès a qui menys em pensava.
També duu la preposició a quan l'oració de relatiu apareix dislocada. Per exemple:
A qui copiï en els exàmens la mestra el castigarà.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.3.2.3c, 27.4.2.2b i 27.5.3)


Majúscules i minúscules en denominacions i categories oficials

Les denominacions o categories diverses que s'ajusten a una regulació oficial s'escriuen amb majúscules inicials en tots els elements, llevat dels articles i les preposicions, quan s'esmenten com a tals. Per exemple:
Patrimoni Natural de la Humanitat
Bé Cultural d'Interès Nacional
Memòria del Món
Reserva de la Biosfera
Espècie Extinta en Estat Salvatge
Així, s'escriu:
El monestir ha estat declarat Bé Cultural d'Interès Nacional.
El lleó de l'Atles s'ha declarat Espècie Extinta en Estat Salvatge.
En canvi, quan les mateixes formes es fan servir de manera genèrica, s'escriuen amb minúscules. Per exemple:
Als Pirineus, el llop en estat salvatge ha estat durant molts anys una espècie extinta.
Els objectes als quals s'apliquen aquestes denominacions i categories oficials van amb minúscules o amb majúscules segons com s'escriguin habitualment. Per exemple:
La dieta mediterrània, els castells, la Patum de Berga i el Misteri d'Elx són tots part del Patrimoni Cultural Immaterial de la Humanitat que trobem als Països Catalans.


Majúscules i minúscules de sistemes, xarxes i espais

Els sistemes, entesos com a conjunts les parts dels quals estan coordinades segons una llei i amb un objectiu concret, i les xarxes, enteses com a conjunt de coses o de persones entrellaçades entre elles, s'escriuen amb minúscula. Per exemple:
sistema nerviós
sistema solar
sistema operatiu
sistema mètric decimal
xarxa telefònica
xarxa de drenatge
xarxa meteorològica
xarxa de biblioteques de la Diputació
També s'escriuen amb minúscula els espais europeus creats per a la convergència i la cooperació dels països europeus respecte d'algun objectiu comú (educació, coneixement, recerca…). Per exemple:
espai europeu d'educació superior
espai europeu del coneixement
espai europeu de recerca
En canvi, quan una xarxa o un sistema està institucionalitzat o forma part del nom d'una empresa, s'escriuen amb majúscula inicial tots els substantius i adjectius que componen la denominació. Per exemple:
Sistema Europeu de Comptes
Sistema de la Seguretat Social
Sistema Integrat de Qualificacions i Formació Professional
Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM)
Xarxa Vives
Xarxa Audiovisual Local, SL
Xarxa Sanitària i Social de Santa Tecla
Xarxa de Biblioteques Municipals


Majúscules i minúscules de fons documentals, arxius i col·leccions

Els fons documentals, els arxius i les col·leccions són dipòsits que poden presentar-se en tota mena de suports: paper, magnètics, digitals, objectes diversos.
Quan la designació genèrica no forma part del nom propi, s'escriu amb minúscula. Per exemple:
fons Lluís Companys
fons fotogràfic Salvany
arxiu del Palau Recasens
col·lecció Barella de cartografia
En canvi, quan el fons documental, l'arxiu o la col·lecció està formalment constituït i té entitat, s'escriu amb majúscula inicial. Per exemple:
Fons Joan Amades
Col·lecció d'Automòbils Salvador Claret de Sils (Museu de l'Automòbil)


Majúscules i minúscules en ajuts, beques i fons de suport econòmic

Els noms d'ajuts i beques s'escriuen amb minúscula. També s'hi escriuen els fons de suport econòmic, llevat que designin un fons singular, instituït per una organització pública o privada. Per exemple:
la beca Fulbright
els ajuts per donar suport a les activitats dels grups de recerca
un fons d'acció social
En canvi, les denominacions de fons de suport econòmic singulars van amb majúscula inicial en tots els elements (excepte els articles i les preposicions). Per exemple:
Fons Pitiús de Cooperació
Fons de Solidaritat de la Fundació Agbar
Fons Europeu de Desenvolupament Regional (FEDER)


Majúscules i minúscules en noms de càtedres

Es poden distingir dos casos:
1. Quan es fa servir el mot càtedra en sentit genèric, s'escriuen amb minúscules tots els elements de la denominació. Per exemple:
S'han convocat oposicions a dues càtedres de literatura i a una de matemàtiques.
Però, quan es fa referència a la denominació d'una càtedra específica, s'escriu el nom propi de la càtedra amb majúscula. Per exemple:
La universitat ha convocat la càtedra de Matemàtica Aplicada.
2. Quan el mot càtedra forma part del nom d'una entitat formalment constituïda (amb funcions, estructura i òrgans de gestió propis), s'escriuen amb majúscula inicial tots els elements de la denominació, tret de les preposicions i els articles. Per exemple:
Càtedra UNESCO de Mètodes Numèrics en Enginyeria
Càtedra de Seguretat Viària


Majúscules i minúscules en programes d'intercanvi, cooperació, mobilitat i R+D

En les denominacions de programes d'intercanvi, cooperació, mobilitat i R+D, s'escriu amb majúscula la inicial del primer mot del nom oficial del programa. Per exemple:
el IV Programa marc de la Unió Europea
el Programa nacional de projectes de recerca
Si la designació genèrica no forma part del nom propi, s'escriu amb minúscula. Per exemple:
el programa Erasmus
el programa de cooperació Intercampus


Majúscules i minúscules en premis, distincions, concursos i competicions

S'escriuen amb majúscula la inicial del primer mot i la de tots els substantius, adjectius, verbs i adverbis que componen la designació específica d'un premi, una distinció, un concurs o una competició. Per exemple:
el Premi d'Honor de les Lletres Catalanes
el Premi Nobel de la Pau
els premis Pompeu Fabra
els premis Llanterna Digital
la Creu de Sant Jordi
el Concurs de Microrelats per Sant Jordi
la Copa d'Europa
els Jocs Olímpics del 1992
Si es pluralitza el nom del premi, se'n conserva la majúscula. Per exemple:
Demà es concedeixen les Creus de Sant Jordi.
Aquesta actriu ha guanyat tres Oscars.
Ha guanyat dues Copes d'Europa.
En canvi, les categories dels premis van amb minúscules. Per exemple:
el Premi Pompeu Fabra de comunicació i noves tecnologies
Quan la denominació genèrica (premi, concurs, etc.) no forma part del nom propi de l'esdeveniment, s'escriu amb minúscula. Per exemple:
el premi La Lletra d'Or
el concurs El Gran Dictat


Majúscules i minúscules en exposicions, mostres i festivals

S'escriuen amb majúscula inicial totes les paraules semànticament significatives (noms, adjectius, verbs i adverbis) de les denominacions de les exposicions i les mostres. Per exemple:
l'Exposició Internacional de Barcelona
Mostra Internacional de Films de Dones
Si el mot exposició o mostra no forma part del nom propi, s'escriu amb minúscula inicial, i aleshores el nom propi s'escriu entre cometes. Per exemple:
l'exposició «Mots amb arrels»
la mostra gastronòmica «Tastaolletes»
Pel que fa als festivals, s'escriuen amb majúscula les inicials de tots els substantius, adjectius, verbs i adverbis que componen la denominació. Per exemple:
Festival Jazz Terrassa
Festival Internacional de Música de Cantonigròs
Si la paraula genèrica no forma part del nom propi, s'escriu amb minúscula. Per exemple:
festival Primavera Sound


Majúscules i minúscules en etiquetes de les xarxes socials

En les xarxes socials, quan es fan servir etiquetes es poden escriure amb majúscula inicial els noms, verbs, adjectius i adverbis per facilitar-ne la lectura. Per exemple:
#DètzAnsOccitan
#StJordiÒptim
#ElBornNoEsToca
#CatalunyaAixecaElTeló


La denominació text refós s'escriu amb minúscules perquè no es tracta d'una categoria normativa. Per exemple:
el text refós de la Llei de contractes del sector públic, aprovat pel Reial decret legislatiu 3/2011, de 14 de novembre


Accentuació de la vocal e en els parlars valencians

En els parlars valencians, d'acord amb la seva tradició ortogràfica ratificada per les Normes de Castelló (1932), és habitual i acceptable l'ús de l'accent tancat (en comptes de l'obert) sobre la e tònica corresponent, segons la pronunciació pròpia dels parlars occidentals.
En els mots aguts acabats en es que no dupliquen la s en formar el plural: cortés, il·lés; anglés, francés; admés, pretés.En els numerals ordinals i altres paraules acabades en e: cinqué, sisé; alé, café, comité, obscé, seré.En les formes de la tercera persona del singular del present d'indicatiu d'alguns verbs de la segona conjugació i en altres mots acabats en en: aprén, comprén, depén, ofén; amén, edén, mossén.En els infinitius acabats en èixer, èncer i ènyer: conéixer, meréixer; convéncer, véncer; atényer, empényer, estrényer.En les formes rizotòniques de la primera i la segona persona del plural de l'imperfet d'indicatiu: créiem, féiem, quéieu, véieu.En els mots plans acabats en ol: cércol, pésol, térbol, trévol.En alguns mots esdrúixols: sémola, sépia.
Tanmateix, es manté l'accent obert en el pronom interrogatiu i el relatiu tònic què i en la conjunció perquè, en alguns cultismes i manlleus esdrúixols o plans com època, plèiade, sèrie, dèbil, èter o mèrit, i en el topònim València.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.1.2.1.2)


desnatat, desnatada
'descremat' o 'desnatat'?

L'adjectiu desnatat, desnatada és adequat tant per parlar de la llet a la qual s'ha tret la nata com per caracteritzar els productes elaborats amb aquesta llet sense nata. Per exemple: llet desnatada, formatge desnatat, iogurt desnatat.
Amb aquests mateixos significats, també es pot fer servir l'adjectiu descremat. Per exemple: llet descremada, formatge descremat, iogurt descremat.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Indumentària. Confecció; Lèxic. Lèxic general

El mot combinació s'utilitza per designar una peça de vestir interior femenina, sense mànigues, que es porta sota el vestit. Per exemple:
La iaia té combinacions color de carn per portar sota les bruses blanques.


L'adjectiu que significa 'relatiu o pertanyent a l'Ebre o als indrets propers al curs d'aquest riu' és ebrenc, ebrenca. També s'aplica a algú natural del territori que comprèn els municipis del sud de Catalunya i els del sud de la Franja, les aigües dels quals són tributàries de l'Ebre. Per exemple:
Aldover, Roquetes i el Perelló són municipis ebrencs.


El substantiu subratllat, a més de designar l'acció de subratllar, fa referència a la marca que s'aplica a una part d'un text per destacar-la. Per exemple:
El meu subratllat és de color groc i el d'en Jordi és verd.
El subratllat m'ajuda a distingir les parts que he d'estudiar.


Relatiu locatiu: on, en què, en el qual
on o a on?

El relatiu de lloc on es fa servir per indicar tant una localització ('lloc on') com una direcció ('lloc cap a on', per exemple). Es pot usar tot sol o bé amb la preposició a, tot i que en els registres formals és preferible sense preposició.
1. Localització
El president arriba ara a l'edifici on farà la declaració.
Aviam (a) on trobem lloc per dinar avui.
Quan s'indica una localització, a banda del relatiu on també es pot fer servir en què o en el qual (en la qual, en els quals, en les quals), excepte si l'antecedent és un nom propi de lloc. Per exemple:
La casa on / en què / en la qual viu és del segle XVIII.
Viatjarem a Noruega, on passarem les vacances (i no ...a Noruega, en la qual / en què passarem les vacances).
2. Direcció
Amb valor de direcció, el pronom on pot usar-se amb altres preposicions relacionades amb l'espai (per, des de, cap a, fins a, etc.). En aquests casos també és possible fer servir el pronom relatiu el qual (la qual, els quals, les quals), acompanyat de la preposició, però no el pronom què. Per exemple:
El riu s'ha emportat el pont per on vam passar / pel qual vam passar (i no ...el pont per què vam passar).
El poble des d'on / des del qual t'escric és molt petit (i no El poble des de què t'escric...).
Cal recordar que no són adequades formes com en el què (o en la què, en els què, en les què), al què (o a la què, als què, a les què), entre d'altres. Per exemple:
L'edifici en què treballa / en el qual treballa / on treballa (i no L'edifici en el què treballa).
Un cas molt especial el constitueixen aquelles oracions en què el relatiu depèn d'un sintagma preposicional i tant aquest sintagma com el relatiu tenen la mateixa preposició. En aquest cas, es pot elidir la preposició de la relativa i fer servir el pronom que, sempre que hi hagi un antecedent explícit. Per exemple:
Ho han trobat en el calaix que ho havíem deixat (o bé ...en el calaix on ho havíem deixat / ...en el calaix en què ho havíem deixat / ...en el calaix en el qual ho havíem deixat).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (27.6.2)


Concordança de mig davant d'un topònim
mitja Catalunya o mig Catalunya?

En general, l'adjectiu mig és invariable davant d'un nom de lloc. Per exemple: mig Catalunya, mig Barcelona, mig València, mig Balears, mig Valls.
Cal tenir en compte, però, que davant d'un topònim femení singular que sempre du article, com ara la Bisbal o la Barceloneta, es fa la concordança de l'adjectiu mig si s'elideix aquest article. Per exemple: mitja Bisbal o mitja Barceloneta.
Ara bé, hi ha topònims que no admeten la supressió de l'article. En aquests casos, com que l'article dels topònims es manté, habitualment es fa servir l'expressió la meitat de, per exemple: la meitat de les Preses o la meitat de l'Escala.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (17.2.2d)


Combinacions de pronoms de complement directe + en
Treu el paper del calaix: Treu-lo o Treu-l'en?

El pronom en pot substituir un complement introduït per la preposició de amb valor d'origen. Per exemple:
Si us plau, treu-ne el paper (Si us plau, treu el paper del calaix).
Treu-ne la jaqueta (Treu la jaqueta de la cadira).
Aquest pronom en es pot combinar amb un pronom de complement directe de primera i de segona persona (em, ens, et, us). Per exemple:
No ens en poden excloure (No ens poden excloure de les llistes).
No te'n poden allunyar (No et poden allunyar de la nena).
Ara bé, quan es combina amb un pronom de complement directe de tercera persona (el, la, els, les), se sol elidir el pronom en, tot i que també és possible posar-l'hi. Per exemple:
Treu-lo (Treu el paper del calaix).
Treu-la (Treu la jaqueta de la cadira).
O bé:
Treu-l'en (combinació menys usual).
Treu-la'n (combinació menys usual).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (8.4.3.6b)


Concordança en oracions amb subjecte format per coordinació amb tant… com…
Venen tant ell com ella o Ve tant ell com ella?

El subjecte d'una oració pot estar format per dos o més noms de tercera persona coordinats mitjançant la correlació tant... com... Quan aquest subjecte apareix davant del verb, hi concorda en plural. Per exemple:
Tant el servei com el menjar van ser exquisits.
En canvi, quan el subjecte apareix darrere del verb, malgrat que la concordança en plural és la més habitual, també és possible conjugar el verb en singular. Per exemple:
Vindran de viatge amb nosaltres tant la Maria com en Pau.
Vindrà de viatge amb nosaltres tant la Maria com en Pau.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (13.5.1.3f)


Concordança en oracions amb subjecte coordinat amb ni
No ha vingut ni l'un ni l'altre o No han vingut ni l'un ni l'altre?

Quan en una oració el subjecte està format per dos sintagmes coordinats per la conjunció ni, el verb es pot usar tant en singular com en plural. Per exemple:
No ha/han vingut ni l'un ni l'altre.
Cap professor ni cap alumne no va/van presentar-se a la reunió.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (13.5.1.3d)


L'article definit amb valor exclamatiu i interrogatiu
La de vegades que t'ho he dit! o Quantes vegades t'ho he dit!?

Els sintagmes nominals amb article definit es poden utilitzar amb valor exclamatiu o interrogatiu en alguns contextos. Es poden trobar aquestes construccions en exclamatives directes o indirectes, o en subordinades que depenen de verbs interrogatius. Per exemple:
La sort que té de tenir-te al seu costat! ('Quina sort que té de tenir-te al seu costat')
Li he preguntat les hores que trigarà a fer-ho. ('...quantes hores trigarà a fer-ho')
Quan aquesta construcció té valor exclamatiu també es pot elidir el nom si queda sobreentès. Per exemple:
Tenies molta feina abans de vacances, i la (feina) que tindràs acumulada quan tornis.
En canvi, no és adequada l'expressió la + de + nom amb aquest valor. Per exemple:
Les vegades que m'ho ha repetit i encara no ho ha fet! (i no La de vegades que m'ho ha repetit...).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (16.3.1.3c)


'Va darrere seu', 'Va darrere d'ell' o 'Li va al darrere'?
'Va a favor seu', 'Va a favor d'ells' o 'Els va a favor'?
Hi anava en contra

Les expressions (al) davant, (al) darrere, (al)
damunt, a sobre, en contra o a favor poden aparèixer amb un pronom possessiu o un pronom personal fort introduït per la preposició de. Per exemple:
Va caure damunt meu (o de mi).
Anava en contra seu (o d'ella).
Al costat d'aquestes construccions, amb el mateix significat, es poden usar els pronoms febles de complement indirecte, en comptes del pronom possessiu o del pronom personal fort. Per exemple:
Em va caure davant.
Li anava en contra.
Amb aquestes expressions, a més dels pronoms de datiu de tercera persona (li/els) es pot fer servir el pronom hi, sobretot si el complement és inanimat. Per exemple:
Hi va caure a sobre (de l'estora).
Hi anava en contra (de la proposició).


El possessiu fort abans de nom (prenominal)
un amic meu o un meu amic?

En general, els complements introduïts amb un article indefinit porten el possessiu després del nom (postnominals). Per exemple:
un amic meu
un llibre seu
una carmanyola teva
Quan el nom del sintagma nominal és un terme de parentiu amb un lligam proper (de veïnatge, d'amistat, professional...), en gironí i en altres parlars centrals, també és possible escriure el possessiu abans del nom (prenominal). Per exemple:
un amic meu o un meu amic
unes veïnes teves o unes teves veïnes
una cunyada seva o una seva cunyada
El possessiu abans del nom també és habitual amb els quantificadors indefinits cap o algun. Per exemple:
cap meu treballador
alguna meva pacient
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (16.5.2d)


Ús absolut de verbs transitius
Organitza: Teatre Claret o Organitzat pel Teatre Claret?

Hi ha contextos en què el complement directe d'un verb transitiu no cal que s'expliciti perquè queda sobreentès: és el que s'anomena ús absolut del verb.
Es troba aquest ús absolut en mots o expressions que s'utilitzen com a interjecció. Per exemple: mira, escolta, ja veus, veuràs, saps?, etc.També és possible aquest ús en els crèdits d'una publicació, una exposició, un producte audiovisual, etc. Per exemple:
Organitza: Teatre Claret
Patrocina: Edicions Grau
Ara bé, en aquests casos, són preferibles les construccions amb el nom que designa l'acció o l'actor, o bé l'ús del participi. Per exemple:
Organització: Teatre Claret o bé Organitzat pel Teatre Claret
Patrocinador: Edicions Grau o bé Patrocinat per Edicions Grau
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (21.2.2g i 21.2.2h)


Les sigles són abreviacions formades per la unió de parts d'un sintagma al qual habitualment substitueixen. En general, es formen amb les lletres inicials de cadascuna de les paraules plenes (substantius i adjectius) que formen el sintagma. El sintagma abreujat tant pot ser un nom propi com un
nom comú. Per exemple:
UAB (Universitat Autònoma de Barcelona)
RH (recursos humans)
ICS (Institut Català de la Salut)
A més a més, les sigles també poden representar una part d'una denominació completa, si substitueixen una forma genèrica. Per exemple:
DG de Política Lingüística (Direcció General de Política Lingüística)
CNL Montserrat (Centre de Normalització Lingüística Montserrat)
En alguns casos les sigles es llegeixen com la successió dels noms de les lletres que les formen. Per exemple:
IPC (i-pe-ce)
ONG (o-ena-ge)
En d'altres, es llegeixen com un mot, per exemple:
IBI (impost sobre béns immobles) es llegeix ibi.
IEC (Institut d'Estudis Catalans) es llegeix iec.
De vegades, aquesta mena de sigles es llegeixen inserint una vocal entre consonants o prenen més d'una lletra per mot. Per exemple:
MNAC (Museu Nacional d'Art de Catalunya) es llegeix menac.
Benelux (prové de Bel(gië) Ne(derland) Lux(emburg)).
La sigla constitueix un mot nou, que generalment es llegeix sense desenvolupar, a diferència dels símbols i abreviatures, que sempre es desenvolupen.
IBI (i-bi)
17 m (disset metres)
c. de Manso (carrer de Manso)


Les sigles tenen tant la categoria com el gènere i el nombre del nucli del sintagma nominal que abreugen. Per exemple:
el CAP (el centre d'atenció primària)
una AV (una associació de veïns)
els EUA (els Estats Units d'Amèrica)
les PAU (les proves d'accés a la universitat)
De vegades, el nucli del sintagma nominal no està representat en la sigla, com en la MAT (la línia elèctrica de molt alta tensió). Ara bé, encara que no hi estigui representat, la sigla també té tant el gènere com el nombre del nucli del sintagma.
En relació amb el nombre de les sigles, podem distingir tres tipus de sigles que es comporten de manera diferent:
1. Sigles que es mantenen invariables o que poden formar el plural afegint una essa al final. Per exemple: els CAP / els CAPs, les ETT / les ETTs.
2. Sigles que es formen a partir de sintagmes en plural. Aquestes sigles no flexionen pel que fa al nombre, malgrat que s'utilitzen amb l'article en plural (els EUA, les TIC).
3. Sigles que es formen a partir de sintagmes en singular i que equivalen a un nom propi. Aquestes sigles no tenen flexió de nombre perquè designen entitats úniques. Per exemple: l'ONU, la CCMA.
Encara en relació amb el nombre de les sigles, cal evitar la duplicació de lletres com a marca de plural. No obstant això, es conserva la duplicació de lletres en alguns casos ja consolidats per l'ús, com ara CCOO (Comissions Obreres) o PPCC (Països Catalans).
Finalment, en el cas dels mots que tenen l'origen en una sigla, però que ja s'han incorporat a la llengua com a noms comuns, el plural es forma regularment. Per exemple: un radar / uns radars, un elapé / uns elapés.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (6.5.3.3a)


Relatiu de manera: la manera com riu o la manera en què riu?

En les oracions relatives especificatives (o restrictives), quan el pronom relatiu té valor de manera pot tenir com a antecedent tant el nom manera com els adverbis demostratius tal i talment o els adverbis igual o semblantment.
Quan l'antecedent és el mot manera, el pronom relatiu pot adoptar diverses formes: com, en què i, menys freqüentment, en la qual. En els registres informals també s'usa el relatiu que. Per exemple:
M'agrada la manera com riu.
M'agrada la manera en què riu.
M'agrada la manera en la qual riu.
M'agrada la manera que riu. (només en registres informals)
En canvi, quan s'elideix l'antecedent o bé quan aquest antecedent és tal, talment, igual o semblantment, només és possible fer servir el pronom relatiu com. Per exemple:
Ho explicava tal com ho expliquen els incrèduls.
Cuinava els ànecs igual com ho feia la mare.
M'agrada com riu.
També es pot elidir l'antecedent la manera si el relatiu forma part d'un complement preposicional, malgrat que aleshores hi haurà contacte entre la preposició i el relatiu. Per exemple:
Informem de com ens hem d'organitzar.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (27.6.3)


Concordança dels verbs inacusatius
Falta més plats o Falten més plats?

Hi ha una sèrie de verbs (anomenats inacusatius) que tenen un subjecte que s'interpreta com un complement directe. Per aquest motiu, quan aquest subjecte és plural, el verb també va en plural. Per exemple:
Falten més plats.
Sobren entrades per al ball.
Ara arriben els convidats a l'acte.
Cal tenir en compte, però, que en nord-occidental no hi sol haver concordança si el subjecte apareix després del verb i és plural amb caràcter indefinit. Això no obstant, en els registres formals cal fer sempre la concordança, independentment del parlar. Per exemple:
Falta més plats (però Més plats, falten, i no més gots).
Sobra entrades per al ball (però Sobren les tres entrades per al ball que vas comprar).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (21.4)


El prefix reflexiu auto- amb verbs transitius
autocensurar-se o censurar-se?, automedicar-se o medicar-se?, etc.

El sentit reflexiu dels verbs transitius es construeix habitualment afegint-hi el pronom es (s', 's o se), sovint reforçat pel sintagma a un mateix o a si mateix. Per exemple: citar-se a un mateix, destruir-se a un mateix, immolar-se a si mateix, etc.
Un altre recurs per emfasitzar aquest sentit reflexiu consisteix a fer servir el prefix auto-: es pot dir que una autora se cita a si mateixa o bé que s'autocita; també es pot dir que un escriptor se censura a si mateix o bé que s'autocensura.
Cal tenir en compte que, de vegades, el prefix auto- pot matisar el sentit reflexiu i indicar que una acció depèn totalment de la voluntat de l'agent, de qui fa aquesta acció. Per exemple:
M'he lesionat però M'he autolesionat (autolesionar-se significa 'lesionar-se un mateix deliberadament').
M'he medicat però M'he automedicat (automedicar-se significa 'prendre un medicament sense prescripció mèdica').
Altres exemples de verbs transitius creats a partir del prefix auto- són autocompadir-se, autodestruir-se, autofinançar-se, autoimmolar-se, automutilar-se, autoretratar-se, autosuggestionar-se, etc.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (11.9a)


El pronom ho en funció de complement directe
Complement directe determinat o neutre: el o ho?

Un dels pronoms que substitueixen el complement directe és el pronom neutre ho. Aquest pronom es fa servir quan el complement directe és un pronom demostratiu neutre (això, açò o allò) o bé una oració subordinada substantiva. Per exemple:
Sempre escriu això i ella ho copia. (ho = això)
Els heu dit que vinguin avui o no els ho heu dit? (ho = que vinguin avui)
Em pregunto si se'n sortirà, però no ho sé. (ho = si se'n sortirà)
Cal tenir en compte, però, que en les oracions introduïdes per tal com (o com), no és necessari aquest pronom neutre ho quan fa de complement directe i, per tant, generalment se'n prescindeix. Per exemple:
Tal com vas preveure ahir, la inauguració va ser un fracàs.
La seva filla va aprovar els exàmens, com esperava tothom
D'altra banda, hi ha un cas molt concret en què tant es pot optar pel pronom ho com per el: quan els verbs aparentar i representar es fan servir com a part d'una oració que depèn d'una altra en la qual s'indica l'edat. Per exemple:
Té setanta anys, però no ho aparenta. ('no aparenta que els tingui')
Té setanta anys, però no els aparenta. ('no aparenta aquests anys')
Finalment, cal no confondre el pronom neutre ho amb lo, que és la forma plena del pronom determinat el. Per exemple:
L'últim cop no ens va sortir bé, però tornarem a provar-ho. (i no provar-lo)
He de dir-ho: el teu dibuix és fantàstic. (i no dir-lo)
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (13.5.2.2 i 18.6.2)


Expressions de lloc sense article
Veniu a plaça o Veniu a la plaça?

De vegades, s'usa un nom genèric precedit de la preposició a per fer referència a llocs concrets (gairebé com si fossin topònims). Per exemple:
Veniu a plaça.
Avui els nens no van a escola.
Aquest cap de setmana volen anar a muntanya.
Quan aquesta mena de complements de lloc duen article, solen adoptar un valor més descriptiu, menys delimitat. Per exemple:
Veniu a la plaça.
Avui els nens no van a l'escola.
Aquest cap de setmana volen anar a la muntanya.
Cal tenir en compte, però, que algunes expressions s'han lexicalitzat i, per tant, no és possible alternar entre la construcció amb article i la construcció sense article, perquè tenen sentits diferents. Per exemple:
Me'n torno a casa però Torno a la casa del davant.
En Joan surt a passeig però En Joan és al passeig.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.3.1.2d)


Actualment, el topònim oficial de la capital de l'illa de Mallorca és Palma.
La Llei 8/2008, de 5 de juny, de modificació de la Llei 23/2006, de 20 de desembre, de capitalitat de Palma de Mallorca, estableix que la forma oficial del topònim és Palma, i no Palma de Mallorca. Aquest canvi de denominació respon a l'adaptació del nom a la reforma de l'Estatut d'Autonomia de les Illes Balears.
Com que aquest canvi és relativament recent, algunes obres de consulta (sobretot les publicades en paper) encara fan servir la forma antiga, Palma de Mallorca. Això no obstant, com s'ha esmentat més amunt, avui aquesta denominació ja no s'ha d'usar, sinó que s'ha d'emprar únicament Palma.


El nom llum tant pot ser femení com masculí, i tindrà un gènere o l'altre segons el significat.
1. El mot llum és femení quan fa referència a la forma d'energia capaç d'impressionar els òrgans de la vista i que permet de veure els cossos. Per exemple:
La llum de la Lluna il·lumina l'habitació.
En aquesta cuina hi ha una llum molt tènue.
També és femení quan es fa referència a l'energia elèctrica. Per exemple:
Li van tallar la llum fa una setmana.
Se n'ha anat la llum i no trobo cap llanterna.
2. En canvi, el substantiu llum és masculí quan fa referència a l'aparell que serveix per fer llum. Per exemple:
Tenia un llum d'oli que havia estat del seu avi.
El nen és petit, i encén i apaga el llum constantment.
Sempre es deixa tots els llums encesos.
També és masculí en determinades expressions fixades que tenen un sentit figurat i fan referència a persones, com ara ésser un llum ('inepte') o estar com un llum ('no ésser-hi tot'). Per exemple:
És un llum: no li surt res bé, encara que ho intenti.
No està bé del cap, està com un llum!


Com es diu 'Tipp-ex' en català?
'Tipp-ex' o 'típex'?

La forma Tipp-ex és una denominació comercial que es fa servir per designar diversos productes que corregeixen l'escriptura. Tret que es vulgui fer referència explícitament a la marca comercial, convé evitar aquesta forma (així com la forma adaptada típex), i fer servir les denominacions genèriques que s'han fixat per a aquests productes:Líquid correctiu o corrector líquid per designar el líquid generalment blanc que s'utilitza per tapar errors d'escriptura o de dibuix i que permet, un cop sec, d'escriure-hi al damunt.
Paper correctiu per designar el paper impregnat per una cara d'una substància generalment blanca, emprat per tapar l'escriptura a màquina i escriure-hi, un cop sec, al damunt.


'dir' i 'dir-ne'
Verbs amb el pronom feble 'en'

El verb dir, en sentit general, té diversos significats. Per exemple, té el sentit de 'fer conèixer allò que es pensa per mitjà de paraules o del llenguatge escrit' (No m'ho facis dir dos cops) o 'una carta, un llibre, etc., dur escrita alguna cosa' (Què diu aquest llibre?).
Ara bé, la forma dir-ne significa 'designar amb tal o tal mot' i duu sempre el pronom en lexicalitzat. Aquest verb va acompanyat d'un complement introduït per la preposició de. Per exemple:
D'aquesta escena a la platja en direm amor.
Se'n diu barbamec, d'algú que no té pèl a la cara.


'sortir' o 'sortir-se'n'
Verbs amb el pronom feble 'en'

El verb sortir, en sentit general, té diversos significats. Per exemple, té el sentit de 'passar de dins a fora' (Hem sortit de casa a les vuit), o 'dir o fer una cosa que ningú no hauria esperat' (Sortir amb una poca-soltada).
Ara bé, la forma sortir-se'n significa 'salvar-se de compromisos, dificultats, entrebancs, etc.' i duu sempre el pronom en lexicalitzat. També és habitual que aquest verb vagi acompanyat d'un complement introduït per la preposició de. Per exemple:
Tenia un bon panorama, però se n'ha sortit.
Se n'ha sortit, de tot aquell malson...


CCC
La sigla de Codi civil de Catalunya és CCC.


'formació contínua' o 'formació continuada'?
'continu, contínua' o 'continuat, continuada'?

Els adjectius continu, contínua i continuat, continuada, en general, són sinònims i es poden intercanviar. Tot i que estrictament hi pot haver matisos entre continu ('que té contigüitat de parts, sense interrupció o cessació') i continuat ('seguit, successiu, constant, no interromput'), la tria entre un adjectiu o l'altre dependrà de preferències d'ús. Per exemple:
un soroll continu o un soroll continuat
un moviment continu o un moviment continuat
formació contínua o formació continuada
avaluació contínua o avaluació continuada
tractament continu o tractament continuat
de manera contínua o de manera continuada


'els antisistemes' o 'els antisistema'?
'els partits antisistema', 'els grups antisistema'

partits antisistema, els antisistema
El mot antisistema és un adjectiu format per prefixació (anti- + sistema). Normalment fa referència a persones, grups i actituds que s'oposen al sistema polític, social i econòmic vigent. Com a adjectiu, aquest mot és invariable. Per exemple: partits antisistema, grups antisistema, etc.
Més recentment, s'ha estès un ús d'aquest mot, antisistema, com a substantiu, i equival a 'persona antisistema'. En aquest cas, la tendència general és mantenir també com a invariable aquest mot usat com a substantiu: un antisistema, tres antisistema.


Com es diu 'hada madrina' en català?
'fada madrina', 'fada padrina' o 'fada'?

Una fada és un ésser fantàstic que es representa sota la figura d'una dona dotada d'un poder sobrenatural. Per exemple:
En aquest conte hi apareixen moltes fades.
Sovint la fada apareix com a protectora d'algun personatge de contes. Per aquest motiu, de vegades, també s'anomena fada protectora (però no fada padrina o fada madrina). Per exemple:
La nena va demanar un do a la seva fada.
Quan la vam veure, ens va dir: "Soc la seva fada protectora".


Abreviatures a/ i a/e: en majúscula o en minúscula?

Les abreviatures a/ i a/e, que corresponen a a l'atenció de i a adreça electrònica, respectivament, s'escriuen amb majúscula o minúscula inicial d'acord amb la manera com s'escriurien les expressions que abreugen. Per tant, si les abreviatures es troben a començament de línia, s'escriuen amb majúscula inicial. Per exemple:
A/ Joaquim Rodó Moreno (en un sobre per enviar)
A/e: (en un imprès per emplenar)


Lèxic. Lèxic especialitzat. Alimentació. Gastronomia

A vegades els diversos tipus de torrons presenten dubtes a l'hora d'anomenar-los. Alguns dels casos més freqüents són:
torró de crema: es fa a base d'ou i sucre, i està inspirat en la crema cremada o crema de Sant Josep. També es fa servir la forma torró de gema.
torró de crocant: es fa a base d'una pasta d'ametlles, avellanes, etc., endurida amb caramel. Sovint es fan servir erròniament les formes torró de crocanti i també torró de guirlatxe, per influència de l'equivalent castellà turrón de guirlache.
torró de trufa: la trufa és una barreja de nata batuda i xocolata fosa que es fa servir en pastisseria. No és adequada la forma torró trufat, perquè el verb trufar s'aplica als plats que han estat elaborats amb tòfona (la tòfona és un tipus de bolet molt apreciat com a condiment).