Com es diu acometida (energia elèctrica) en català?

Lèxic. Lèxic especialitzat. Indústria. Energia

En castellà la paraula acometida designa la part d'una instal·lació d'aigua, de gas, d'electricitat o de telèfon que enllaça la xarxa de distribució de l'empresa subministradora amb la instal·lació particular d'una persona abonada al servei.
Per traduir el terme al català a vegades s'utilitza l'equivalent literal escomesa, que significa 'atac, agressió, envestida, assalt', però el terme que designa aquest concepte en català és connexió de servei. Per tant, cal dir:
S'ha de revisar la connexió de servei del gas.
L'import de la connexió de servei de l'aigua no figura al  pressupost.

Optimot, Departament de Política Lingüística, Generalitat de Catalunya


Aquesta expressió fa referència a la venda de gènere sense envasar o sense empaquetar. Per exemple:
Tenim llegums a granel.
A la cooperativa pots comprar oli a granel.
Es ven vi a granel.
En canvi, a granel no té el significat d''en abundància o en gran quantitat'. Amb aquest significat es poden fer servir, segons el context, expressions com ara: a cents, a milers, a dojo, a doll, per donar i per vendre, a cabassos, un munt, a carretades, a balquena, a gavadals, a manta... Així, per exemple, es pot dir: venen discos a dojo o venen discos a manta; té llibres per donar i per vendre o té un munt de llibres; i hem collit bolets a balquena o hem collit bolets a carretades.


Com es diu aire acondicionado en català: aire acondicionat o aire condicionat?

Un dels significats de condicionar és canviar les condicions, la disposició o les característiques d'una cosa. Per això, l'aparell que modifica les condicions de l'aire s'anomena aparell d'aire condicionat.


Com es diu albañilería en català?
Es pot dir paleteria en català?

El terme que designa la branca de la construcció que comprèn les feines que fan els paletes és ram de paleta.
Ara bé, segons el context en què s'hagi de fer servir, es poden utilitzar altres formes que s'hi adeqüin més. Així, en un text publicitari o en el rètol d'un establiment, és més adequat fer servir feines de paleta, obres de paleta o construcció, i no paleteria. Per exemple:
Reformes i feines de paleta
S'han de reformar totes les obres de paleta de l'edifici.
L'empresa ofereix serveis de lampisteria i construcció.
Si es vol fer referència més aviat a l'ofici, és més usual dir paleta, paletes o  ofici de paleta. Per exemple:
Han programat un curs de paleta.
La setmana vinent comença la feina dels paletes.
De molt jove va dedicar-se a l'ofici de paleta.


Com es diu en su defecto en català?
Es pot dir en el seu defecte en català?

A l'hora de traduir l'expressió en su defecto, segons el context, es pot optar per alguna de les expressions següents: si no n'hi ha, quan no se'n tingui, si de cas hi manca, si hi manca, si no hi és o si no és possible. Cal tenir en compte que l'expressió en el seu defecte no és vàlida. Així, es pot dir:
És millor tallar el formatge amb un ganivet especial. Quan no se'n tingui, es pot fer servir un ganivet de cuina.
L'autorització ha d'anar firmada pel president, o, si no hi és, pel secretari.
Cal presentar fotocòpia compulsada del títol acadèmic o, si hi manca, el resguard del títol.


Mots compostos i prefixats: amb e- o sense e-?
infrastructura o infraestructura?, autostop o autoestop?

Formes com autoescola, infraestructura i poliesportiu s'han derivat de les paraules catalanes escola, estructura i esportiu afegint-hi al davant un prefix. Aquests mots s'escriuen junts i sense guionet, i no perden la e- inicial de les paraules originàries (no són adequades, per tant, formes com autoscola, infrastructura i polisportiu). Hi ha altres mots formats a partir d'aquest procés de derivació, com ara antiesportiu, arterioesclerosi, bioespeleologia, cardioespasme, contraespionatge, corticoesteroide, endoesquelet, exoesquelet, geoestacionari, supraestructura, teleespectador, termoestable, etc.
Aquest criteri també afecta els mots prefixats amb un manlleu adaptat que ha passat a formar part de la llengua i, per tant, ja és una paraula catalana. És el cas del mot anglès stop, que en català s'ha adaptat amb e- inicial, estop, i forma el derivat autoestop.
En canvi, aquesta e no es troba en els derivats i compostos procedents del grec, del llatí o d'altres llengües que contenen un terme que no existeix en català, o que existeix però té un significat que no es correspon amb el del segon terme del compost. Per exemple, s'escriu microscopi sense e, perquè la segona paraula, scopi, no és catalana, sinó una arrel culta, procedent del grec. Altres casos paral·lels podrien ser angiosperm, circumspecte, hemistiqui, biosfera, etc.
La e- tampoc apareix en compostos, majoritàriament antics, que tradicionalment s'han escrit sense e. Generalment, costa identificar aquestes paraules com a derivats o compostos, malgrat que el segon formant és un mot que existeix en català amb e- inicial. Són casos com inscriure, prescriure, manuscrit, mecanoscrit, constrènyer, restablir o transpirar.
Finalment, la e- del segon formant tampoc no hi és en els compostos que tenen un accent gràfic en el primer formant. Per exemple: aeròstat, antístrofa, megàspora, hipòstil.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.4d)


Com es diu bollería en català?
brioixeria
pastisseria
pastes

Lèxic. Lèxic especialitzat. Alimentació. Gastronomia

brioixeria
pastisseria
pastes f. pl.
El terme castellà bollería correspon en català a brioixeria i fa referència al conjunt de productes de fleca i de pastisseria compostos per una pasta de farina fermentada, cuita al forn o fregida, que incorporen greixos o olis i, optativament, ous, llet i altres components, i que es comercialitzen en peces individuals.
Si bé des del punt de vista de la legislació les formes pastisseria i brioixeria designen conceptes diferents i cal distingir els dos termes, en la llengua general s'utilitzen les formes pastes o pastisseria per designar la bollería en general.


Com es diu muñeca en català?
Es pot dir munyeca en català?
munyeca o canell?

L'articulació que uneix la mà i el braç de les persones s'anomena canell. La forma munyeca és una mala adaptació del castellà muñeca.
La peça de roba, de pell o d'altres materials que serveix per subjectar i protegir el canell, i específicament la bena elàstica que utilitzen els esportistes per protegir-se aquesta articulació, s'anomena canellera (i no munyequera).


Com es diu muñequera en català?
Es pot dir munyequera en català?

Una canellera és una peça de roba, de pell o d'altres materials que serveix per subjectar i protegir el canell. S'anomena així, per exemple, la bena elàstica que utilitzen els esportistes per protegir-se aquesta articulació.
De manera semblant, per protegir el turmell es fa servir una turmellera i per al genoll, una genollera.


Com es diu berberecho en català?
berberetxo o escopinya?

Per denominar el mol·lusc lamel·libranqui bivalve comestible, de 3 a 5 centímetres de diàmetre, de perímetre arrodonit i d'un color blanc groguenc, es poden fer servir les formes escopinya, catxel, carculla, escopinya de gallet, gall, gallet i petxina ratllada.
La forma berberetxo no és normativa.


Com es diu 'como muy tarde' en català?
'com a més tard' o 'a tot estirar'?

Per expressar el significat de 'com a màxim' en sentit temporal es poden fer servir les construccions a tot estirar, a tot tardar, no més tard, entre d'altres, i no com a més tard o com més tard. Per exemple:
Tornaré aviat, a tot estirar a les tres.
Et vull aquí a les nou, no més tard.


complimentar, omplir o emplenar?
Es pot dir informar un camp en català?

Lèxic. Lèxic general; Lèxic. Lèxic especialitzat. Dret

Quan s'ha de completar un formulari o un imprès amb dades es pot utilitzar els verbs emplenar o omplir. Per exemple:
Per formalitzar la inscripció, cal emplenar/omplir la sol·licitud.
En canvi, cal evitar fer servir el verb complimentar amb aquest sentit, atès que significa 'saludar amb una certa solemnitat, fer compliments a algú'. Per exemple:
Empleneu/ompliu el formulari amb les vostres dades (i no Complimenteu el formulari amb les vostres dades)
Tampoc no és admissible fer servir el verb informar amb aquest sentit. Per exemple:
Cal emplenar/omplir el camp corresponent a l'adreça (i no Cal informar el camp corresponent a l'adreça)


L'expressió castellana ir de compras és equivalent, en català, a l'expressió anar a comprar. L'expressió anar de compres, malgrat l'ús que se'n fa, no és normativa.
De la mateixa manera, en lloc de dir He fet moltes compres, cal dir, per exemple, He comprat molt.


La forma depenent és el gerundi del verb dependre i, per tant, no té plural ni pot fer d'adjectiu. Per exemple:
Si no el deixes estar, en continuaràs depenent.
En canvi, el mot dependent és un adjectiu que significa 'que depèn d'algú o d'alguna cosa' i té forma plural: dependents. A partir d'aquest adjectiu es poden formar derivats, com ara independent (i no indepenent), interdependent (i no interdepenent) o drogodependent (i no drogodepenent). Per exemple:
Les direccions generals són organismes dependents dels departaments respectius (i no depenents dels departaments respectius).


El terme finiquito és un castellanisme que cal substituir per quitança o liquidació, segons el significat.
La quitança és un escrit en què es reconeix algú quiti, és a dir, lliure d'una obligació. Per tant, la quitança sempre és un document. Per exemple: En Joan, quan va plegar de la feina, va firmar la quitança.
En canvi, la paraula liquidació designa l'arranjament final de comptes o el pagament d'un deute. Per exemple: En Joan invertirà els diners de la liquidació en bons de l'Estat.
En resum, la quitança és el document que conté els termes en què s'ha fet una liquidació.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Indústria. Energia; Lèxic. Lèxic especialitzat. Llengua. Literatura

Un fullet és un full imprès de dimensions reduïdes que normalment té una funció informativa o publicitària. Si el fullet es presenta doblegat, pot rebre el nom genèric de full desplegable. Si es presenta doblegat en dues o tres parts també es pot anomenar díptic o tríptic, fent referència al nombre de pàgines que té.
En canvi, un fulletó és un fragment d'un text literari, habitualment una novel·la, publicat en un diari o en una revista.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Llengua. Literatura

fulletonesc -a adj.
Per fer referència a una novel·la de fulletó o a algun text o alguna cosa que s'hi assembla, cal fer servir l'adjectiu fulletonesc, no fulletinesc, format a partir del nom castellà folletín.
Per tant, cal dir És una pel·lícula fulletonesca, i no És una pel·lícula fulletinesca.


El terme català equivalent al castellà grifería és aixeteria. Segons el context, però, es pot usar simplement la forma plural aixetes.
Per fer referència a un conjunt d'aixetes, sobretot si formen part d'un mostrari, es diu aixeteria, i també per referir-se a la botiga o departament d'un establiment on se'n venen. Per exemple:
En la secció d'aixeteria d'aquest centre comercial pots trobar-hi tota mena d'aixetes.
Ferreteria - Aixeteria - Complements (en un rètol)
Es pot usar el plural aixetes, en canvi, quan no es refereix a un mostrari ni a un establiment comercial on en venen:
És el millor fabricant d'aixetes.
Aquesta empresa destaca en el disseny d'aixetes.
També es pot usar aixetes o reparació d'aixetes en un establiment on en reparen:
LAMPISTA Electricitat - Aixetes - Instal·lació de gas
A més a més, hi ha l'expressió joc d'aixetes, que es pot fer servir per referir-se a aquelles que formen part d'un grup reduït i tancat. Per exemple:
Ens han instal·lat un joc d'aixetes mallorquines.
Jocs d'aixetes per a banys
En aquest cas també es pot fer servir simplement el plural i dir Ens han instal·lat unes aixetes mallorquines o Aixetes per a banys.


caragols m. pl.
visos m. pl.
caragolam m.
En català, per fer referència a un conjunt de caragols o visos, es pot fer servir simplement el plural: caragols o visos.
També se'n pot dir caragolam.


impactar ('impressionar')
impactant ('impressionant')

El verb impactar s'usa per indicar que un cos fa impacte en un altre cos o superfície. Per exemple: La bala va impactar en el vidre del cotxe.
Aquest verb també es fa servir habitualment per fer referència a un fet que impressiona. Per exemple:
El discurs del president ha impactat l'opinió pública.
També es fa servir l'adjectiu impactant amb el sentit 'que causa impressió'. Per exemple:
Algunes imatges d'aquella pel·lícula eren impactants per als espectadors.


La paraula jefe és un castellanisme que alguns parlants han adaptat tot pronunciant quefe.
En català disposem de la forma cap, que fa referència precisament a la persona que ocupa un lloc de preferència, que presideix altres persones o que té la responsabilitat de la feina que fan. Per tant, no direm jefe sinó cap.
Per indicar que la persona que exerceix de cap és una dona, senzillament canviem l'article masculí pel femení: el cap (masculí) / la cap (femení).
Per exemple:
Aquests fulls, els ha de firmar el cap del Departament.
La cap del gabinet de premsa ha estat rellevada.
La Maria és redactora en cap del diari des del 1989.
A la cimera hi van assistir diversos caps d'estat d'Europa.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Economia. Empresa

Es diu que és líquid qualsevol bé o actiu financer fàcilment convertible en diner efectiu. Tot i això, la qualitat de líquid no es denomina liquidesa, sinó liquiditat. Així, es pot parlar de liquiditat d'un actiu, liquiditat bancària o liquiditat internacional.


Lèxic. Lèxic general; Lèxic. Lèxic especialitzat. Tecnologies de la informació i la comunicació

comandament a distància m.
telecomandament m.
En català, no existeix la paraula mando, ja que es tracta d'un castellanisme. El seu equivalent és comandament. Exemples: crit de comandament, comandament militar, comandament de vol.
Per tant, l'aparell que serveix per activar, dirigir o desactivar un altre aparell a certa distància s'anomena comandament a distància o també telecomandament. Per exemple:
El comandament a distància és molt còmode.
Una bomba activada per telecomandament.


Com es diu mando en català?
Com es diu mandos intermedios en català?

comandament o quadre (referit a un col·lectiu) m.
cap, càrrec, comandament o quadre (referit a una persona) m.
La forma mando és un mot castellà no admès en català. Si es refereix a un col·lectiu de persones, es pot traduir per comandament o quadre. Exemples: L'alt comandament militar, En Joan ha estat ascendit i ha passat a formar part del quadre tècnic de l'empresa. Si es refereix a una persona individual, es pot dir cap o càrrec. Exemples: Han atemptat contra un alt cap de l'exèrcit, Ha dimitit un alt càrrec de l'empresa.
D'altra banda, l'expressió mandos intermedios, referida al col·lectiu de les persones que ocupen els càrrecs intermedis d'una empresa, té com a equivalent en català quadre intermedi o comandament intermedi, en singular.
Però una persona individual també pot ser un comandament intermedi o un quadre intermedi, i en aquest sentit es pot usar en plural. Exemple: La Maria i en Joan formen part del quadre intermedi de l'empresa, i són dos quadres intermedis molt competents.


a nivell, en l'àmbit, en el terreny, en el camp

L'expressió a nivell (de) designa una posició al mateix pla horitzontal que el punt de referència representat pel seu complement. Per exemple: a nivell del mar, a nivell de terra, etc.
Malgrat que aquesta expressió col·loquialment es troba usada en sentit figurat, en registres formals no és acceptable i cal substituir-la per expressions més precises. Per exemple, es pot fer servir un adverbi de manera, expressions com ara en l'àmbit, en el terreny, en el camp o a escala, o construccions com pel que fa a o des del punt de vista de. Per exemple:
En lloc de A nivell social, l'assetjament psicològic és un problema molt greu, es pot dir Socialment, l'assetjament psicològic és un problema molt greu.En lloc de S'aplicaran aquestes mesures a nivell escolar, es pot dir S'aplicaran aquestes mesures en l'àmbit escolar.En lloc de Destaca a nivell artístic, es pot dir Destaca en el terreny artístic (o en el camp de les arts).En lloc de L'emergència climàtica s'ha d'afrontar a nivell mundial, es pot dir L'emergència climàtica s'ha d'afrontar a escala mundial.En lloc de La vila de Guissona és molt rica a nivell arqueològic, es pot dir La vila de Guissona és molt rica des del punt de vista arqueològic.
Per expressar aquest mateix sentit també es pot usar una preposició o una conjunció, com ara a, dins, en, entre, per a, com, com a... Per exemple:
L'associacionisme veïnal és molt important als barris (i no A nivell de barris, l'associacionisme és molt important). Discussions entre amics (i no Discussions a nivell d'amics).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.9.3.1a)


L'expressió degut a és una locució causal i equival a 'a causa de' o 'perquè'. Va seguida d'un sintagma nominal o d'una oració encapçalada per el fet que. Per exemple:
La festa es va suspendre degut a la pluja.
Degut al fet que s'esperava mal temps, va caure el nombre de reserves hoteleres.
D'altra banda, cal tenir en compte que el mot degut, deguda també és el participi del verb deure i, per tant, es fa servir, precedit del verb ser, per formar la veu passiva. En aquest cas, a diferència de l'ús de la locució, el participi concorda amb el nom al qual es refereix. Per exemple:
La suspensió de la festa va ser deguda a la pluja.
El descens del nombre de reserves hoteleres va ser degut al fet que s'esperava mal temps.
Finalment, el participi degut, deguda també pot funcionar com a adjectiu. Per exemple:
Les inundacions degudes a les pluges han causat molts problemes.
El descens de reserves hoteleres degut al mal temps ha fet baixar els beneficis del sector.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (29.2.5d)


entregar o lliurar?
entrega o lliurament?

Tant el verb lliurar com el verb entregar expressen el significat de 'posar en poder, a la discreció, d'algú'. Per exemple:
M'han lliurat un paquet.
M'han entregat un paquet.
Igualment, les accions corresponents als verbs lliurar i entregar s'expressen amb els noms lliurament i entrega, respectivament. Per tant, podem dir El lliurament de mercaderies es fa divendres o bé L'entrega de mercaderies es fa divendres.


Posició dels adjectius qualificatius
nom + adjectiu o adjectiu + nom?
un problema autèntic o un autèntic problema?

Generalment, l'adjectiu qualificatiu se situa darrere el nom perquè en restringeix el significat i, per tant, funciona com a especificador. Per exemple:
Ens vam estar en una habitació confortable.
Ahir vam veure un programa entretingut.
Passa'm un bolígraf blau, si us plau.
En certs casos també és possible posar l'adjectiu davant del nom. Ara bé, quan és a davant generalment té un sentit explicatiu o valoratiu (i no restrictiu), i també pot emfasitzar algun aspecte inherent o conegut del nom. A més a més, de vegades, l'adjectiu també va davant del nom quan forma part de locucions més o menys fixades. Per exemple:
Això que m'expliques és un autèntic problema.
Acabem de sentir una escandalosa declaració del director.
La fada sobrevolava la verda prada que encisava els sentits.
I encara hi va afegir un llarg etcètera.
Cal tenir en compte, però, que alguns adjectius poden canviar de significat segons la posició que ocupen respecte del nom. Per exemple:
És un pobre home ('desgraciat'), però És un home pobre ('sense diners).
Ens va visitar un alt funcionari ('càrrec important'), però Ens va visitar un funcionari alt ('alçària').
La guanyadora va ser una gran dona ('de moltes qualitats'), però La guanyadora va ser una dona gran ('d'edat').
A més de canviar de significat, també hi ha adjectius que canvien de categoria gramatical segons si van davant o darrere del nom: al davant adquireixen un valor adverbial, mentre que al darrere tenen un valor estrictament adjectival. Per exemple:
És una simple pregunta
('mera'), però És una pregunta simple ('elemental').
Tinc una certa informació ('relativa'), però Tinc una informació certa ('autèntica').
Ve una sola nena ('només'), però Ve una nena sola ('sense companyia').
Finalment, convé notar que els adjectius bo i dolent, quan qualifiquen un nom, van normalment anteposats a aquest nom i es transformen, respectivament, en bon, bona i mal, mala. Per exemple:
És un bon lloc per parar.
Quina mala notícia que ens van donar ahir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (15.3.2)


Concordança de l'adjectiu 'adjunt'
'Enviem adjunta una còpia' o 'Enviem adjunt una còpia'?

Per expressar el sentit d'acompanyar una carta o un correu electrònic amb algun document es fa servir el verb adjuntar. Per exemple:
Adjuntem a la sol·licitud la còpia del document requerit.
Adjunto els certificats reglamentaris a la sol·licitud.
Amb aquest mateix significat es pot fer servir l'adjectiu adjunt amb verbs com enviar o trametre, i amb expressions com fer arribar. En aquests casos, l'adjectiu adjunt ha de concordar en gènere i nombre amb el nom que determina. Per exemple:
Adjunta a la sol·licitud us enviem la còpia del document requerit.
Us trameto adjunts a la sol·licitud els certificats reglamentaris.
Per tant, no és adequada una frase com Adjunt us trameto fotocòpies de la documentació reglamentària, perquè l'adjectiu adjunt no concorda amb el substantiu fotocòpies. Caldria dir: Us trameto adjuntes les fotocòpies de la documentació reglamentària o Us adjunto les fotocòpies de la documentació reglamentària.


El verb adjuntar és un verb transitiu que pot regir diferents complements. A continuació es presenta una relació dels casos possibles amb els exemples corresponents:
adjuntar una cosa a una altra: Cal adjuntar el comprovant a la sol·licitud.adjuntar, amb una cosa, una altra cosa: Adjuntem, amb la carta, la llista actualitzada de preus.adjuntar una cosa a algú: Us adjuntem un certificat.adjuntar una cosa a una altra per a algú: Us adjuntem a la carta una còpia de...
Alternativament, es poden fer servir altres verbs, com ara enviar, trametre, etc., amb l'adjectiu adjunt -a; és a dir, trametre adjunta una cosa a algú: Li trametem adjunta la sol·licitud...


Preposició en expressions de lloc: a o en?

Les preposicions a i en poden introduir un complement de lloc. En general són possibles les dues preposicions, tot i que la preferència per l'una o l'altra sol dependre de l'element que introdueix i del tipus de verb.
1. Davant de la majoria de determinants, d'un quantificador o d'un interrogatiu, si el verb que acompanya la preposició és de direcció o moviment, s'usa la preposició a, tret del cas en què introdueixi un sintagma nominal amb article indefinit, en què també és possible en. Per exemple:Tenim intenció de viatjar a tres països diferents.
Anirem a un hotel preciós (o Anirem en un hotel preciós).
En canvi, quan el verb indica una situació en què no hi ha moviment, en general es poden fer servir les dues preposicions, tot i que una sol ser més freqüent que l'altra. Segons els parlars també hi ha més tendència a fer servir una preposició o l'altra: mentre que l'ús de la preposició en és més freqüent en els parlars valencians sobretot, la preposició a sol ser més habitual en els altres parlars. A més, quan el complement s'introdueix amb un, algun o un demostratiu, generalment s'usa la preposició en. Per exemple:
Viuen a l'edifici verd (o Viuen en l'edifici verd).
Ha fet amics en moltes ciutats (o Ha fet amics a moltes ciutats).
Ens trobareu en aquell poble de l'Empordà.
S'estan en un hotel preciós.
2. Davant de noms sense determinant en general s'usa la preposició en, però també és possible a. Per exemple:
S'estan en cases d'acollida (o S'estan a cases d'acollida).
3. Davant d'un topònim o nom propi de lloc es fa servir la preposició a. Cal tenir en compte, però, que si el topònim s'usa amb complement, aleshores pot dur tant a com en. Per exemple:
Aquest estiu anirem als Estats Units.
La història transcorre a la Barcelona medieval (o ...en la Barcelona medieval).
Finalment, cal tenir en compte que si el lloc al qual es fa referència és un lloc figurat, se sol fer servir la preposició en, tot i que també s'admet a. Per exemple:
Treballa en l'ensenyament (o Treballa a l'ensenyament).
En el club del meu fill tenen un reglament molt estricte (o Al club del meu fill...).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.3.1.2)


el més aviat possible o al més aviat possible?

L'expressió temporal al més aviat possible, generalment, va introduïda per la preposició a. Per exemple:
Tenim feina pendent: hauries d'arribar al més aviat possible.
Això no obstant, també s'admet la possibilitat d'escriure-la sense preposició. Per exemple:
Tenim feina pendent: hauries d'arribar el més aviat possible.
Paral·lelament a aquesta estructura, trobem altres expressions que també poden construir-se amb preposició o sense: al més sovint que pugui (o el més sovint que pugui), al més a prop que es pugui (o el menys lluny que es pugui), etc. Per exemple:
Com que porto sabates de taló, intenta aparcar al més a prop que es pugui. (o ... intenta aparcar el més a prop que es pugui)
Totes aquestes expressions, habitualment usades en els registres formals, equivalen a altres que són d'ús més general, com ara com més aviat millor o tan sovint com sigui possible (o tan sovint com puguis, tan sovint com pugueu, etc.). Per exemple:
Tenim feina pendent: hauries d'arribar com més aviat millor.
Com que porto sabates de taló, intenta aparcar tan a prop com puguis.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (16.3.1.4f)


Majúscules i minúscules de l'article en els noms de lloc catalans o catalanitzats

Toponímia; Convencions. Majúscules i minúscules

L'article inicial dels noms de lloc catalans s'escriu en minúscula, llevat que es tracti del començament de la frase. Per exemple: He visitat el Prat de Llobregat i el Maresme; però: El Vendrell és a vint minuts de Sitges.
També s'escriu en minúscula l'article dels topònims no catalans amb forma catalanitzada. Per exemple: l'Havana, el Caire.
Si l'article és masculí i va precedit de les preposicions a, de o per, s'ha de fer la contracció de l'article i la preposició. Per exemple:
anar al Prat de Llobregat
els habitants del Maresme
passejar pel Vendrell
L'article a l'interior del topònim també s'escriu en minúscula, fins i tot si es tracta de l'article personal en. Per exemple:
l'Hospitalet de l'Infant
el Port de la Selva
Castellar de n'Hug
Callosa d'en Sarrià


Concordança del verb caldre o caler
cal reforços o calen reforços?

Generalment, quan el subjecte del verb caldre (o caler) és plural, el verb també va en plural. Per exemple:
Calen més cadires per al ball.
Si voleu que funcioni, ens calen reforços.
Ara bé, en nord-occidental, es produeix un cas excepcional: quan el subjecte va darrere del verb i és plural amb caràcter indefinit, el verb es manté en singular, malgrat que en els registres formals caldrà fer la concordança. Per exemple:
Cal més cadires per al ball (però Calen les tres cadires que tenim a la cuina per al ball).
Si voleu que funcioni, ens cal reforços avui mateix (però Si voleu que funcioni, els reforços que us vam demanar ens calen avui mateix).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (21.4e)


Ús de la preposició de en les vies urbanes
Escriptura de les adreces postals

Convencions. Altres convencions de la llengua; Sintaxi

Entre la denominació genèrica d'una via pública (carrer, plaça, etc.) i la denominació específica (Pau Claris, Catalunya, etc.) hi ha la preposició de i, si escau, l'article. Per exemple: plaça de l'Àngel, carrer de les Lletres. De vegades, però, la preposició de s'elideix i l'article també. Així, les formes completes es poden reduir. Per exemple:
carrer d'Aribau / carrer Aribau
plaça d'Urquinaona / plaça Urquinaona
carrer de la Marina / carrer Marina
Quan la denominació específica és un adjectiu com Reial, no s'hi posa ni preposició ni article. Per exemple: plaça Reial, avinguda Diagonal, carrer Gran de Gràcia.
En les adreces que s'escriuen amb la designació genèrica de la via urbana abreujada és possible, si es vol reduir l'espai que ocupen, suprimir la preposició i l'article. Per exemple: rda. del Guinardó o rda. Guinardó.


Molts catalans posen una i llatina entre els seus cognoms; per exemple: Jordi Soler i Martí o Maria Secanell i Peris. Però també n'hi ha d'altres que no hi posen la conjunció i; per exemple: Antoni Puig Roca o Carme Torres Coromines.
Posar una i entre els cognoms depèn del costum o la preferència de cadascú, no hi ha cap norma gramatical que obligui a posar-la o a prescindir-ne. No és, doncs, una particularitat de la llengua catalana com a tal, però sí un costum molt arrelat. Així ho han fet molts catalans il·lustres, com ara Antoni Rovira i Virgili, Jordi Rubió i Balaguer, Josep Pous i Pagès.
D'altra banda, posar la conjunció i entre els cognoms és molt útil per evitar confusions quan els cognoms coincideixen amb un nom de fonts. Per exemple, en el nom Pere Lluís i Rius, la i ens informa que Lluís és el primer cognom, i que no es tracta d'un nom compost com Pere Lluís, seguit d'un sol cognom.


ús de l'article en les comarques catalanes

Davant del nom de les comarques catalanes, cal escriure-hi l'article definit, llevat del cas d'Osona. Per exemple: Les dues comarques afectades per les pluges són el Priorat i la Garrotxa.
En alguns casos, quan el nom de la comarca va introduït per una preposició, tradicionalment s'elideix l'article. Per exemple: Demà vaig a Cerdanya.
Això no obstant, no cal fer servir l'article quan el nom de la comarca apareix aïllat, és a dir, quan apareix en mapes i quadres sinòptics, quan surt en una llista o en una enumeració o quan es troba entre parèntesis després del nom d'un municipi.


Conjunció 'i' davant d'una paraula començada amb el so de 'i'

La conjunció i serveix per unir o sumar dos elements. Per exemple: Hem comprat taules i cadires.
En català, aquesta conjunció no s'ha de convertir mai en una e quan va davant d'una paraula que també comença amb el so de i.
Per tant, cal dir la informació nacional i internacional i no la informació nacional e internacional; motius i hipòtesis del fenomen i no motius e hipòtesis del fenomen.


Pronoms 'li' o 'l'hi'
Combinacions de dos pronoms

El pronom li substitueix el complement indirecte de tercera persona del singular, tant si és masculí com femení. Per exemple:
Li dono el sopar (Dono el sopar a la nena).
Ara bé, quan aquest pronom coincideix amb el pronom de complement directe el, el pronom li es transforma en hi i s'obté la combinació l'hi. Per exemple:
L'hi dono (Dono el sopar a la nena).
Malgrat que es pronuncien igual, cal no confondre el pronom li amb la combinació l'hi.


La combinació formada pels pronoms els i hi pot aparèixer en els casos següents:
1. Quan el pronom els substitueix un complement directe masculí plural i coincideix amb el pronom de complement indirecte li, aquest pronom li es transforma en hi i s'obté la combinació els hi. Per exemple:
El nen els hi porta (El nen porta els llibres al professor).
Ara bé, en valencià, com que es manté la forma li quan es combina amb qualsevol pronom de complement directe de tercera persona, la combinació resultant és li'ls.
2. També es pot trobar la combinació els hi si el pronom els, tant si representa un complement directe com un complement indirecte, es combina amb un complement de lloc o predicatiu representat pel pronom hi. Per exemple:
El nen els hi porta (El nen porta els llibres a l'escola).
El nen els hi porta (El nen porta els llibres embolicats).
El nen els hi porta els llibres (El nen porta a l'escola els llibres als amics).
3. Col·loquialment, la forma els hi també s'usa per representar un complement indirecte plural, però en registres formals cal mantenir només el pronom els. Per exemple:
L'alumna els escriu (L'alumna escriu als professors).
L'alumna els hi escriu. (col·loquial)
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (8.4.3.4)


Combinacions de dos pronoms: la hi o l'hi?

El pronom li substitueix el complement indirecte de tercera persona del singular. Ara bé, quan aquest pronom coincideix amb els pronoms de complement directe el, la, els o les, el pronom li es transforma en hi. L'ordre de la combinació resultant és el següent: primer el complement directe i després l'indirecte. Per exemple:
Dona-li la llibreta (Dona la llibreta a la nena).
Dona-la-hi (Dona la llibreta a la nena).
Cal tenir en compte, però, que quan el pronom femení singular la es combina amb la variant hi és habitual elidir la a del femení: l'hi (en lloc de la hi). Això no obstant, en registres formals és preferible mantenir la combinació la hi. Per exemple:
L'hi dones tu? (Dones tu la llibreta a la nena?)
La hi dones tu? (Dones tu la llibreta a la nena?)
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (8.4.3.3a)


Combinacions de dos pronoms: els hi o les hi?

El pronom li substitueix el complement indirecte de tercera persona del singular, tant si és masculí com femení. Per exemple:
Dona-li les llibretes (Dona les llibretes a la nena).
Quan aquest pronom li coincideix amb el pronom de complement directe femení plural les, aquest pronom li pren la forma hi i, per tant, la combinació resultant és les hi. Per exemple:
Dona-les-hi (Dona les llibretes a la nena).
En registres col·loquials, és habitual fer servir la combinació els hi en aquests casos. Això no obstant, en els registres formals cal mantenir la solució les hi.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (8.4.3.3a)


Combinacions de dos pronoms: li ho o l'hi?

El pronom li substitueix el complement indirecte de tercera persona del singular, tant si és masculí com femení. Per exemple:
La nena li porta això (La nena porta això a la mestra).
Quan aquest pronom li coincideix amb el pronom de complement directe neutre ho, la combinació que s'obté és li ho. Per exemple:
La nena li ho porta (La nena porta això a la mestra).
Cal tenir en compte que els parlars que pronominalitzen el complement indirecte amb la forma hi (en comptes de li), també fan servir la combinació l'hi en aquests casos, perquè representen el complement indirecte amb la forma hi i el complement directe amb la forma l'. Per exemple:
La nena l'hi porta (La nena porta això a la mestra).
Així, són acceptables tant la combinació li ho com l'hi. Ara bé, en els registres formals és més habitual li ho.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (8.4.3.3b)


Combinacions de dos pronoms: li'n o n'hi?

El pronom li substitueix el complement indirecte de tercera persona del singular. Per exemple:
Li donaré quatre pomes (Donaré quatre pomes a la Maria).
Quan aquest pronom li coincideix amb el pronom en amb funció de complement directe o de complement de nom, la combinació que s'obté és li'n. Per exemple:
Li'n donaré quatre (Donaré quatre pomes a la Maria).
El meu secretari li'n comentarà tots els detalls (El meu secretari comentarà tots els detalls de la reunió al client).
Cal tenir en compte que en alguns parlars també es fa servir la combinació n'hi, perquè s'usa la variant hi, en comptes del pronom li. Per exemple:
N'hi donaré quatre (Donaré quatre pomes a la Maria).
El meu secretari n'hi comentarà tots els detalls (El meu secretari comentarà tots els detalls de la reunió al client).
Així, són acceptables tant la combinació li'n com n'hi. Ara bé, en els registres formals és més habitual li'n.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (8.4.3.3b)


Gerundis acabats en -guent: riguent o rient?

Hi ha verbs que tenen, en algunes formes, el so velar que correspon a les grafies c o g (o gu). Per exemple:
ric, rigués, rigui... (de riure)
caic, caigués, caigui... (de caure)
Per analogia amb aquestes formes velars, col·loquialment de vegades el gerundi adopta formes que presenten aquest so. Ara bé, cal evitar aquestes formes en els registres formals. Per exemple:
rient, i no riguent (de riure)
caient, i no caiguent (de caure)
bevent, i no beguent (de beure)
sabent, i no sapiguent (de saber)
duent, i no duguent (de dur)
volent, i no volguent (de voler)
valent, i no valguent (de valer)
essent o sent, i no siguent (de ésser o ser)
tenint, i no tinguent (de tenir)
venint, i no vinguent (de venir)
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.6.1.2)


El gerundi del verb dur és duent.
Malgrat que col·loquialment aquest verb també adopta la forma duguent, cal evitar aquest gerundi en contextos formals.


El gerundi del verb haver és havent.
Malgrat que col·loquialment aquest verb també adopta la forma haguent, cal evitar aquest gerundi en contextos formals.


El gerundi del verb poder és podent.
Malgrat que col·loquialment aquest verb també adopta la forma poguent, cal evitar aquest gerundi en contextos formals.


El gerundi del verb voler és volent.
Malgrat que col·loquialment aquest verb també adopta la forma volguent, cal evitar aquest gerundi en contextos formals.


Plural de noms i adjectius acabats en -x o -xt

Alguns noms i adjectius masculins que acaben en síl·laba tònica o forta i en -x o -xt s'usen a vegades, erròniament, amb una -e final: els noms texte, annexe, reflexe, contexte, fluxe, prefixe o pretexte, i els adjectius fixe, complexe, mixte, perplexe, heterodoxe o ortodoxe. Cal substituir aquestes formes per les següents, respectivament:
text, annex, reflex, context, flux, prefix i pretext; fix, complex, mixt, perplex, heterodox i ortodox
Pel que fa al plural, els noms el fan en -os (tot i que els que acaben en -xt també poden formar el plural afegint-hi només -s) i no en -es:
textos (i no textes)
annexos (i no annexes)
reflexos (i no reflexes)
I els adjectius fan el plural en -os per al masculí i en -es per al femení:
fixos (costos fixos i no costos fixes)
complexos (debats complexos i no debats complexes)
mixtos (models mixtos i no models mixtes)
fixes (idees fixes)
complexes (solucions complexes)
mixtes (empreses mixtes)
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (7.3.2, 7.3.2.1 i 7.3.2.2)


La paraula que designa el contingut d'un escrit és text, i no texte.
El plural de text és textos o texts, i no textes.


La paraula annex, i no annexe, té aquesta forma tant si es tracta d'un nom com d'un adjectiu. Per exemple:
Trobareu les despeses detallades en l'annex. (i no en l'annexe)
El pis annex feia temps que era buit. (i no pis annexe)
El plural del substantiu annex és annexos. Així, cal dir, per exemple, un informe amb dos annexos, i no un informe amb dos annexes.
El plural de l'adjectiu masculí també és annexos. Per exemple, direm edificis annexos, i no edificis annexes.
La forma annexes correspon al femení plural. Per exemple: notes annexes.


L'adjectiu que designa una cosa fixada és fix, i no fixe.
El plural masculí de fix és fixos. Així, cal dir, per exemple: contractes fixos (i no contractes fixes).
La forma fixes només es correspon a l'adjectiu femení plural. Per exemple: despeses fixes.


El verb derivat de garantia i que designa l'acció de respondre d'alguna cosa o assegurar contra dany és garantir i no garantitzar. Per exemple:
El supermercat garanteix tots els productes.
Li garanteixo que aquesta fruita no porta pesticides.
Fuet garantit.
Ningú no li garantia tornar-hi.


l'anàlisis o l'anàlisi?
la crisis o la crisi?

En català, el singular de noms cultes com crisi, tesi, dosi, hipòtesi, anàlisi, parèntesi... sempre acaba en -i.
Les formes d'aquests noms acabades en -s són, doncs, de plural. Per exemple: la crisi (singular), però les crisis (plural), la tesi però les tesis, la dosi però les dosis, la hipòtesi però les hipòtesis...
Per tant, cal distingir el singular del plural. Per exemple:
Li han de fer una anàlisi clínica.
Li han de fer moltes anàlisis clíniques.
Ara farem un parèntesi.
Escriu això entre parèntesis.


El plural de mots femenins acabats en -a es forma amb la terminació -es. Per exemple, de casa, rosa i dona es formen els plurals cases, roses i dones.
De vegades, aquesta terminació de plural obliga a canviar algunes consonants anteriors per mantenir el mateix so. Aquests canvis són els següents:
— Els mots acabats en -ca canvien la c per qu (oca, oques).
— Els mots acabats en -ga canvien la g per gu (figa, figues).
— Els mots acabats en -ça canvien la ç per c (plaça, places).
— Els mots acabats en -ja canvien la j per g (granja, granges).
— Els mots acabats en -gua fan el plural en -gües (llengua, llengües).
— Els mots acabats en -qua fan el plural en -qües (pasqua, pasqües).
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (2.2.2.4c)


Plurals de noms i adjectius acabats en -sc, -st, -xt, -ig

Els noms i els adjectius acabats en -sc, -st i -xt poden fer el plural de dues maneres: afegint-hi una -s o bé afegint-hi la terminació -os. Així, el plural de risc pot ser riscs o riscos, el de cost pot ser costs o costos, i el de pretext, pretexts o pretextos.
Els noms i els adjectius acabats en -ig també tenen aquesta doble possibilitat: poden fer el plural amb una -s o bé amb les terminacions -jos o -tjos (segons la paraula). Així, el plural de assaig pot ser assaigs o assajos, el de boig pot ser boigs o bojos, i el de desig pot ser desigs o desitjos.
Font: Gramàtica bàsica i d'ús de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (5.6, punt 2)


Les formes del participi del verb proveir són proveït, proveïda, proveïts, proveïdes i no provist, provista, provistos, provistes. Per exemple:
Estaven ben proveïts de pa i vi.


'varen cantar' o 'van cantar'?
'vem cantar' o 'vam cantar'?
Formació del passat perifràstic

Per formar el passat perifràstic d'un verb es fan servir les formes auxiliars vaig, vas, va, vam, vau i van seguides de l'infinitiu del verb. Per exemple:
vaig cantar, vas cantar, va cantar, vam cantar, vau cantar, van cantar.
En canvi, per formar el passat anterior perifràstic d'un verb es fan servir les mateixes formes d'auxiliar, seguides de l'infinitiu del verb haver i del participi del verb corresponent. Per exemple:
vaig haver cantat, vas haver cantat, va haver cantat, vam haver cantat, vau haver cantat, van haver cantat
En alguns parlars, s'utilitzen les formes auxiliars vares (per a la segona persona del singular) i vàrem, vàreu i varen (per a les persones del plural). Aquestes formes són, però, menys habituals. Per exemple:
vares cantar, vàrem cantar, vàreu cantar, varen cantar
vares haver cantat, vàrem haver cantat, vàreu haver cantat, varen haver cantat
Finalment, cal tenir en compte que les formes col·loquials vem (primera persona del plural) i veu (segona persona del plural) no són adequades en els registres formals.


Els numerals ordinals tenen forma masculina i femenina, i singular i plural. Per exemple: segon, segona, segons, segones.
Els quatre primers ordinals són irregulars: primer, segon, tercer, quart. En canvi, a partir de cinquè segueixen una norma fixa: es formen amb el numeral cardinal i les terminacions -è, -ena, -ens, -enes:
set: setè, setena, setens, setenes
quinze: quinzè, quinzena, quinzens, quinzenes
vint-i-tres: vint-i-tresè, vint-i-tresena, vint-i-tresens, vint-i-tresenes
quaranta-u: quaranta-unè, quaranta-unena, quaranta-unens, quaranta-unenes
cent dos: cent dosè, cent dosena, cent dosens, cent dosenes
tres-cents: tres-centè, tres-centena, tres-centens, tres-centenes
dos mil: dos milè, dos milena, dos milens, dos milenes
Convé notar que els ordinals mantenen els guionets dels cardinals corresponents: s'escriu vint-i-tresè, mantenint els guionets de vint-i-tres.
A vegades es produeixen canvis ortogràfics en la formació dels ordinals. Per exemple, a cinquè, cinquena... la c final de cinc es converteix en qu; a novè, novena... la u de nou es converteix en v; a desè, desena... se substitueix la u de deu per s.
Hi ha ordinals que presenten una segona forma presa directament del llatí, com ara quint, sèptim, octau o vigèsim. En general, són preferibles les formes corresponents acabades en -è (cinquè, setè, vuitè o vintè). Aquestes formes es troben sovint en alguns contextos específics, com els intervals musicals: una octava, una sexta, etc.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (17.2.5)


En català, la conjunció o no porta mai accent gràfic, ni quan va entre paraules ni entre xifres.
Per exemple: Hi anirà ell o ella, En necessita 23 o 24.


Apostrofació dels articles definits el i la
Apostrofació dels articles personals en i na
Apostrofació de la preposició de

Els articles definits el i la, els articles personals en i na, i la preposició de s'apostrofen davant de mots començats amb vocal o hac:
l'avil'Albertl'hereul'Ignasil'insecten'Hugl'universn'Annal'ul'Úrsulal'autoritatel dia d'avuil'organitzaciópota d'elefantl'harmoniaplànol d'instal·laciól'homed'hora
També s'apostrofen l'article masculí el i la preposició de davant de les xifres 1 i 11:
l'1 de gener
l'11 de març
un joc d'11 peces
En canvi, hi ha una sèrie de casos en què no es fa l'apostrofació:
1. No s'apostrofen els articles femenins la i na davant de paraules femenines que comencen amb i, u, hi, hu àtones:
la història
la independència
la universitat
la humanitat
la Irene
na Isabel
(però llibre d'història)
2. No s'apostrofen els articles definits el i la ni la preposició de davant de paraules que comencen en i, u, hi o hu seguides d'una altra vocal, ja que es pronuncien amb el so de i o de u lligat a la vocal següent i formen un so consonàntic i no pas vocàlic:
el ioga
el iogurt
el hierofanta
la iaia
la UEFA
la hiena
de iode
un cas de hieratisme
ve de Huelva
(però l'ió, l'iònic, perquè la i no hi fa de consonant)
3. No s'apostrofa l'article femení la, per tradició, davant dels mots host, ira i una (referit a l'hora), i del topònim Haia:
la host
la ira
la una del migdia
la Haia
4. No s'apostrofen l'article femení la ni la preposició de davant les lletres i el nom de les lletres:
la a
la f
la efa
de ema
de ena
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.1.3)


Essa sorda i essa sonora
s i ss entre vocals

El català distingeix entre el so de essa sorda (com la de sol, russa, cirera o adreça) i el so de la essa sonora (com la de Teresa, colze o zoo).
Entre vocals, la grafia ss (essa doble) representa el so de la essa sorda: massa; i la grafia s (essa simple) representa el so de la essa sonora: cosa.
És útil recordar que es pronuncia essa sonora (escrita amb una sola s), per exemple:
en el sufix -esa que expressa qualitats físiques o morals: bellesa, certesa, feblesa, immediatesa, rigidesa, riquesa, validesa, etc. (i en el plural: certeses, febleses, etc.)en gentilicis femenins com ara aranesa, holandesa, japonesa, etc. (i en els plurals: aranesos, araneses, etc.)en la forma femenina d'adjectius acabats en -ós com ara abundosa, blanquinosa, fabulosa, plujosa, etc. (i en els plurals: plujosos, plujoses, etc.)en participis femenins com ara atesa, estesa, impresa, tramesa, etc. (i en els plurals: atesos, ateses, etc.)
Algunes paraules que creen dubtes, tant des del punt de vista escrit com de pronúncia, són les següents:
paraules que cal pronunciar amb essa sorda (com passa) i escriure amb ss (essa doble): agressió, agressor, alcaldessa, discussió, dissoldre, expressió, frontissa, impressió, impressor,  percussió, premissa, repressió; Eivissa, etc. paraules que cal pronunciar amb essa sorda, malgrat que s'escriuen amb una sola s entre vocals: aerosol, cromosoma, dinosaure, ecosistema, ultrasò, etc.paraules que cal pronunciar amb essa sonora (com casa) i escriure amb s (essa simple): casos, entusiasme, episodi, exclusió, explosió, fase, frase, impresos, impreses (encara que pertanyin a la família de impressió), lesió, paisatge, països, presagi, residu; Àsia, etc.
Consulteu el diccionari si teniu més dubtes sobre les grafies s i ss.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (2.6.2 i 2.6.3)


Ortografia i accentuació d'estrangerismes

Hi ha estrangerismes que s'han adaptat a l'ortografia catalana i que, per tant, s'accentuen segons les regles d'accentuació del català, com ara currículum, vídeo o esmòquing.
En canvi, altres mots manllevats d'una llengua estrangera mantenen la grafia original, com són els casos de fondue, leitmotiv o  kiwi.


adaptació de manlleus amb essa inicial davant de consonant
adaptació d'estrangerismes: estrès, esprint, esquetx, etc.

En català, quan s'adapta una paraula estrangera començada amb s seguida de consonant, s'hi afegeix una e- al davant. Per exemple: eslògan, espot, estrès, estand, esquetx, espagueti, estàrter, etc. En l'àmbit dels esports també es troben casos com ara esquaix, esprint, estic o esmaixar.
Per fer el plural d'aquests mots adaptats, se segueixen les regles morfològiques pròpies del català. Per exemple: estressos, esquetxos, espots, estics, esprints, etc. A més, com que comencen amb la vocal e-, cal recordar d'apostrofar l'article o la preposició que duguin. Per exemple: l'eslògan de la campanya o l'esprint del guanyador.
A banda d'afegir-hi una e a l'inici, també s'hi poden produir altres modificacions gràfiques. Per exemple: l'accent obert a eslògan, l'accent obert i una sola s final a estrès, una sola t a espagueti, el dígraf ix final a esquaix, una c al final a estic, etc.


Abreviatures de les vies urbanes: carrer, plaça, etc.
Escriptura de les adreces postals

Com a criteri general, es recomana escriure sencers (és a dir, no abreujats) els noms de les vies urbanes. Ara bé, si es tracta d'un text sintètic, com ara un quadre sinòptic, una llista, el sobre d'una carta, una targeta, un imprès, etc., se solen escriure abreujats.
Les abreviatures acaben amb un punt al final o bé amb una barra inclinada. Concretament, les abreviatures de les vies urbanes acaben amb un punt, llevat de la de carrer, que pot acabar amb un punt (c.) o amb una barra (c/).
Si el mot sencer s'accentua, l'abreviatura ha de mantenir l'accent en el cas que la vocal corresponent en formi part. Per exemple, l'abreviatura de carreró és cró.
Les abreviatures de les vies urbanes, com la majoria d'abreviatures, s'escriuen amb minúscula, llevat que es trobin després d'un punt o a inici de línia (com és el cas de l'adreça en un sobre).
Les abreviatures de les vies urbanes més freqüents són les següents:
avinguda: av.
carrer: c., c/
carreró: cró.
carretera: ctra.
passatge: ptge.
passeig: pg.
plaça: pl.
rambla: rbla.
ronda: rda.
travessera: trav.


Majúscules i minúscules en noms de càrrecs

Els noms dels càrrecs s'escriuen amb minúscules inicials, tant si es refereixen a la persona concreta com si es refereixen al nom genèric comú. Per exemple, per fer referència a la persona: El president de la Generalitat arribarà d'aquí a uns moments. I per designar el nom genèric: El Parlament té un president i una vicepresidenta primera.
Convé distingir la denominació del càrrec i la denominació de la institució o entitat (i els seus òrgans de gestió). Així doncs, cal escriure el conseller de Cultura, perquè Cultura és el nom del departament, o la directora general de Comunicació Estratègica, perquè Comunicació Estratègica és un òrgan de gestió. Altres exemples:
el ministre de Treball
l'alcaldessa de Santpedor
el vicepresident primer de la Diputació de Lleida
el secretari d'estat (estat en aquest cas s'escriu amb minúscula perquè forma part de la denominació genèrica del càrrec)
la magistrada Rosa Serra
un jutge de pau
l'advocada en cap del Gabinet Jurídic de la Generalitat de Catalunya
un enginyer industrial
la gerenta de l'empresa
el director territorial de l'Àrea de Vendes
la consellera delegada del grup
la cap del Servei de Documentació
el cap d'estudis de l'Institut Pere Calders
la rectora de la Universitat de Vic
un director de cinema


majúscules o minúscules després de dos punts

Els dos punts representen una pausa mitjana en el discurs i són un signe gràfic que serveix per introduir informació. En principi, després de dos punts s'escriu minúscula. Per exemple:
Ella va fer dues sessions: l'una sobre l'alimentació energètica i l'altra sobre les propietats de les algues.
Cal que duguis el material següent: bolígrafs blaus, retoladors i un parell de llibretes.
Ara bé, si els dos punts introdueixen citacions textuals o reproduccions en estil directe, el text que segueix ha de començar amb majúscula. Per exemple:
El refrany diu: Qui no vulgui pols que no vagi a l'era.
La Mireia va dir: "Sí que vull venir".
La placa deia: "Amb tot l'agraïment dels teus alumnes per tots aquests anys de mestratge".
En alguns documents com certificats, convenis, sol·licituds, etc., hi ha parts que van encapçalades per les fórmules certifico, disposo, exposo, manifesten, etc., que a vegades van seguides de dos punts. En aquests casos, la paraula següent va amb majúscula inicial. Per exemple:
Manifesten:
Que el senyor Joan Coma Martí és propietari de l'habitatge...
En les cartes, després de la salutació de l'inici, que acostuma a anar seguida de coma, de vegades s'utilitzen els dos punts. En aquests casos el text comença amb majúscula quan s'escriu en una ratlla a part, per tal com comença paràgraf. Per exemple:
Benvolguda senyora:
Ens plau comunicar-li que...


Abreviatures dels ordinals: 1r, 2n, etc.

Per abreujar els ordinals cal distingir dos casos: quan van en singular i quan van en plural.
Quan van en singular, s'abreugen escrivint la xifra seguida de l'última lletra del mot desplegat. És optatiu posar-hi un punt després de la lletra. Per exemple:
1r, 1r. (primer)
1a, 1a. (primera)
2n, 2n. (segon)
2a, 2a. (segona)
3r, 3r. (tercer)
3a, 3a. (tercera)
4t, 4t. (quart)
4a, 4a. (quarta)
5è, 5è. (cinquè)
5a, 5a. (cinquena)
Tot i que és més recomanable seguir aquestes indicacions, també és possible utilitzar les lletres
volades en les abreviatures dels nombres ordinals. En aquest cas, d'acord amb el que s'ha fet tradicionalment en tipografia, cal escriure l'ordinal amb un punt, que ha d'anar entre la xifra i la lletra
volada. Per exemple:
2.n (segon)
2.a (segona)
Quan els ordinals van en plural, s'abreugen escrivint la xifra corresponent seguida de les dues últimes lletres de la paraula sencera. Per exemple:
1rs, 1rs. (primers)
1es, 1es. (primeres)
2ns, 2ns. (segons)
2es, 2es. (segones)
3rs, 3rs. (tercers)
3es, 3es. (terceres)
4ts, 4ts. (quarts)
4es, 4es. (quartes)
5ns, 5ns. (cinquens)
5es, 5es. (cinquenes)
6ns, 6ns. (sisens)
6es, 6es. (sisenes)
Si els numerals ordinals abreujats apareixen en un text escrit en majúscules, la lletra o les lletres de l'abreviatura es continuen escrivint en minúscula. Per exemple:
2n CONGRÉS DE PEDIATRIA
2n. CONGRÉS DE PEDIATRIA
En els casos en què l'ordinal s'expressa amb xifres romanes, no es fa servir cap marca d'abreviació i no s'escriu cap lletra a continuació de la xifra. Aquests ordinals solen utilitzar-se en l'escriptura de noms de congressos, festivals, fires, competicions, etc. Per exemple:
III Trobada de Viles Històriques
I Jornades Nacionals de Dietètica
IX Jocs del Mediterrani


Les abreviatures poden formar el plural de dues maneres diferents segons el tipus d'abreviatura de què es tracti.
En l'abreviatura en què la part final del mot és present, cal afegir -s o bé canviar -a per -es segons que es tracti d'un nom masculí o femení, seguint la normativa general de la formació dels plurals. Per exemple:
admdor. (administrador) / admdors. (administradors)
Sr. (senyor) / Srs. (senyors)
ctra. (carretera) / ctres. (carreteres)
pda. (pujada) / pdes. (pujades)
S'han de respectar les variacions de les preposicions i els articles de les abreviatures compostes. Per exemple:
n. del t. (nota del traductor) / n. dels t. (nota dels traductors)
n. de l'e. (nota de l'editora) / n. de les e. (nota de les editores)
Les abreviatures que no tenen com a formant la part final del mot es mantenen invariables; no és adequat marcar el plural afegint una -s. Per exemple:
tel. és l'abreviatura de telèfon i de telèfons (no és adequat utilitzar tels. per abreujar telèfons); i pàg. és l'abreviatura de pàgina i de pàgines (no és adequat utilitzar pàgs. per abreujar pàgines).
Cal afegir que mai no s'ha d'indicar el plural d'una forma abreujada mitjançant la duplicació de la inicial. Per exemple: no s'ha d'escriure pp. per abreujar pàgines ni ss. per abreujar següents.


Fórmules de comiat en cartes i correus electrònics

A l'hora de triar una fórmula de comiat per a una carta o un correu electrònic, cal tenir en compte que ha d'estar d'acord amb el to més o menys formal del conjunt de l'escrit i amb la fórmula de salutació que s'hi ha utilitzat.
Així, algunes de les fórmules més habituals, ordenades de més formalitat a menys, són les següents:
1. Us saludo amb respecte. / Us saludem amb respecte.
2. Aprofito aquesta avinentesa per saludar-vos ben atentament. / Aprofitem aquesta avinentesa per saludar-vos ben atentament.
3. Atentament,
4. Ben atentament,
5. Cordialment,
6. Una salutació cordial,
7. Rebeu una salutació ben cordial.
8. Ben cordialment,Com veiem en els exemples anteriors, si les fórmules de comiat inclouen un verb en forma personal, es tanquen amb un punt; en canvi, si no tenen un verb en forma personal, es tanquen amb una coma. En tots dos casos es posa a sota el nom de qui ha escrit la carta o el correu electrònic. Per exemple:
Rebeu una salutació ben cordial.
Juliana Fontboté
Les cartes o els correus electrònics estrictament personals poden adoptar altres comiats més informals.


En la redacció d'una carta, a l'hora de triar una fórmula de salutació, cal tenir en compte que ha d'estar d'acord amb el to més o menys formal del conjunt de la carta i amb la fórmula de comiat que es farà servir.
Algunes de les fórmules més habituals són les següents:
Distingit senyor o Distingida senyora. És adequada per a comunicacions solemnes i de màxima consideració.
Senyor o Senyora. És la més general i a la vegada és respectuosa i atenta.
Benvolgut amic o Benvolguda amiga. És una salutació adequada per a situacions de franquesa i cordialitat.
En tots els casos és preferible triar el gènere masculí o femení d'acord amb la persona destinatària de la carta. En el cas de cartes adreçades a més d'una persona, cal incloure sempre en la salutació totes dues possibilitats, la masculina i la femenina, separades per una coma, sense abreujar cap forma. Per exemple: Distingit senyor, distingida senyora.
També cal tenir en compte que darrere de la fórmula de salutació hi hem de posar o bé una coma, que és el més habitual, o bé dos punts. Independentment del signe que es triï, cal començar el cos de la carta amb majúscula inicial.  Per exemple:
Distingit senyor, distingida senyora,
Distingit senyor, distingida senyora:En resposta a la vostra carta del...
Les cartes estrictament personals poden adoptar altres salutacions més informals.


En català, les formes de tractament general de cortesia que precedeixen el nom d'una persona són senyor i senyora. Actualment, les formes don i dona (aquesta última, sovint reemplaçada per donya, d'influència forana) no són acceptables. Per exemple:
Us presento el senyor Jordi Cases (i no ...don Jordi Cases).
Té un missatge de la senyora Maria Domínguez (i no ...dona/donya Maria Domínguez).
Les formes don i dona s'usaven antigament com a tractament honorífic reservat a alts dignataris (el rei don Ferrando de Portugal) i, en femení, en casos molt concrets de l'àmbit religiós (Nostra Dona del Roser).
Font: Gramàtica bàsica i d'ús de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (10.3, punt 2)


Felicitacions: Nadal, Cap d'Any, aniversaris i dates assenyalades

Tant els esdeveniments remarcables en la vida d'una persona com determinades festes assenyalades del cicle de l'any originen una sèrie d'expressions estereotipades, que són les felicitacions. N'hi ha per a circumstàncies diverses.
Quan es vol felicitar algú pel seu aniversari, se sol fer servir una fórmula que expressa el desig d'una llarga vida: Per molts anys! Aquesta expressió també es pot aplicar en altres ocasions; per exemple: Avui és el teu sant? Per molts anys!  o Per molts anys ens puguem tornar a reunir!
Pel naixement d'un fill o d'una filla, en un casament, o per l'èxit en un examen, a la feina, en l'assoliment d'una etapa important en la vida d'una persona (finalització d'uns estudis, presentació d'una tesi, recepció d'un premi, etc.) se sol dir Enhorabona!
En aquests contextos de vegades també es fa servir l'expressió Felicitats!, però és preferible no abusar-ne.
D'altra banda, generalment es fa servir l'adjectiu bon, bona anteposat a un nom que designa un període de temps o un esdeveniment com a fórmula de felicitació: bon dia, bon viatge, bon cap de setmana, bona Pasqua, bon Sant Jordi, bona Diada; tot i que en algun cas també s'ha fixat l'expressió amb l'adjectiu feliç, com quan es vol desitjar un bon any, que se sol fer servir Bon any!, Bon any nou! o Bon 2025! (amb l'any corresponent), i també Feliç any nou! o Feliç 2025!
Si es vol felicitar algú que l'endemà celebra alguna cosa, especialment l'aniversari o el sant, hi ha l'expressió Felices vigílies! Per exemple: Felices vigílies, Maria, que demà és el teu aniversari i no ens veurem!


Pronoms de cortesia: vós o vostè?
Tractament de vós en cartes

Convencions. Ús no sexista; Convencions. Disseny de documents

En la correspondència comercial i administrativa, el primer que convé plantejar-se és com cal tractar la persona destinatària de la carta o escrit: de vós o de vostè?
En català, el tractament de vostè és antic i arrelat, i denota formalitat i distanciament respecte a la persona destinatària. A vegades, però, pot induir a confusions. Per exemple:
Sobre la partida enviada al senyor Canons, li faig saber que li he enviat el seu albarà.
En aquesta frase, la tercera persona del singular, que és la que usa el tractament de vostè, pot provocar ambigüitats (de qui és l'albarà, del senyor Canons o del destinatari del missatge?). Així mateix, el tractament de vostè també obliga a distingir entre masculí i femení pel que fa a l'ús de pronoms febles. Per exemple:
Aprofito l'ocasió per saludar-lo (si es tracta d'un home)
Aprofito l'ocasió per saludar-la (si es tracta d'una dona)
Per tot això, en llenguatge administratiu és preferible usar el tractament de vós (segona persona del plural). Per exemple:
us comunico
em plau convidar-vos
la vostra carta
el vostre escrit
Aquest tractament estalvia els problemes d'ambigüitats i les formes dobles de masculí o femení, i contribueix a un ús no sexista de la llengua. A més, no té el to distant del vostè, i és més adequat per al tracte formal però planer que requereix un servei públic com el de l'Administració. Així, tant si ens adrecem a un home com a una dona es pot dir:
Aprofito l'ocasió per saludar-vos (i no Aprofito l'ocasió per saludar-lo/la).
Us convidem a les jornades (i no El/la convidem a les jornades).
D'altra banda, cal vigilar de no barrejar tots dos tractaments en un mateix document.
En el cas de les salutacions de les circulars, cartes, correus electrònics, etc. que es trameten a persones indeterminades, se sol escriure una doble salutació. Per exemple:
Senyor,
Senyora,
En el cas que la salutació inclogui un adjectiu, és preferible repetir-lo. Per exemple:
Benvolguts amics,
Benvolgudes amigues,
Benvolgudes investigadores, benvolguts investigadors,


La manera més habitual d'escriure la data en un document és posant en xifres el dia i l'any, i en lletres el mes. Per exemple: Terrassa, 16 de gener de 2014.
Ara bé, en alguns documents notarials, com ara en testaments i contractes, s'escriu tota la data amb lletres, és a dir, tant el dia com el mes i l'any. Per exemple: Terrassa, vint desembre de dos mil tretze.
La data d'un document sol anar darrere del nom de la localitat, separada amb una coma i sense punt al final. Per exemple:
Sabadell, 31 de desembre de 2013
Cal recordar que no s'ha de posar la preposició a davant del dia: cal escriure 31 de desembre i no a 31 de desembre.
En general, el conjunt format pel lloc i la data pot aparèixer en dos llocs diferents del document:
— al capdamunt del document, arrenglerat a la dreta i abans de la fórmula de salutació
— al capdavall del document, arrenglerat a l'esquerra i després de la signatura
Cada empresa o organisme tria l'opció que prefereix. És recomanable fer servir sempre la mateixa opció per donar una imatge unitària en tots els documents.
D'altra banda, cal tenir en compte que en els certificats el lloc i la data apareixen abans de la signatura, i no després, com es fa en altres documents. Això es fa així com a mesura de protecció d'aquesta dada en els certificats.
Finalment, convé recordar que hi ha documents administratius que porten dues dates: l'una és la de producció del text i l'altra és la del registre de sortida o d'entrada. Aquesta última és la que es té en compte en la tramitació formal del document, per exemple, a l'hora de calcular els terminis a l'Administració.


Com es diu Papá Noel en català?
Pare Noel
Santa Claus

Pare Noel
Santa Claus
La denominació Pare Noel serveix per designar la figura nadalenca de l'home gran, amb barba i cabells blancs, vestit de color vermell, que porta un sac ple de regals per a les criatures i que viatja en trineu. Un altre nom que rep aquest personatge actualment és Santa Claus.
En el cas de Santa Claus, cal tenir en compte que en català aquesta forma no va precedida mai d'article personal, i com a vocatiu no es redueix el nom a Santa, tal com es fa en anglès.
De fet, però, es tracta de dos noms que corresponen originàriament a persones diferents. En els països anglosaxons, Santa Claus és la denominació que rep sant Nicolau, patró dels nens i les nenes. A causa de la semblança de les seves funcions amb les del Pare Noel i de la proximitat de la festa de sant Nicolau, el 6 de desembre, amb les de Nadal, tots dos noms han acabat designant el mateix personatge nadalenc.


Com es diu parte en català?
parte (mèdic, d'accident, de baixa, etc.)
comunicat

Lèxic. Lèxic especialitzat. Treball; Lèxic. Lèxic especialitzat. Ciències de la salut

comunicat
La forma catalana adequada per designar la nota breu en què algú comunica d'una manera oficial alguna cosa és comunicat.
Hem d'evitar de dir parte o la traducció literal part, i hem de fer servir la paraula comunicat en aquest sentit: comunicat mèdic, comunicat d'accident, comunicat de baixa, comunicat oficial, comunicat urgent, comunicat de guerra, entre d'altres.


En català, la femella del gall dindi és la polla díndia, i no la pava. Per exemple: Una cuixa rostida de polla díndia és tan bona com una de pollastre.
Convé recordar que, per fer el plural, aquests mots flexionen els dos components de què estan formats: el plural de polla díndia és polles díndies, de la mateixa manera que el plural de gall dindi és galls dindis.


Com es diu promedio en català?
mitja o mitjana?

Lèxic. Lèxic especialitzat. Matemàtiques

En català, és freqüent sentir parlar de el promig o la mitja d'edat d'un grup de persones, el que guanya de promig un traductor o els gols que es fan de promig en una competició de futbol. Però els mots promig i mitja són una mala adaptació en català dels termes castellans promedio i media. La paraula catalana equivalent a promedio i media és mitjana. La mitjana és el resultat de dividir la suma d'un nombre determinat de quantitats per aquest mateix nombre. Per exemple:
La mitjana d'edat del grup és de 35 anys.
Un traductor guanya de mitjana 1500 euros al mes.
La mitjana de gols de la Lliga espanyola ha augmentat.


Com es diu reembolso en català?
Com es diu contra reembolso en català?

reembossament o reemborsament m.
contra reembossament o contra reemborsament loc.
El terme català equivalent a reembolso és reembossament. Per tant, la locució contra reembossament s'aplica a la compravenda  en què es fa el pagament quan es rep la mercaderia objecte del contracte. Per exemple: He adquirit uns discos, que he de pagar contra reembossament.
Com a sinònim de reembossament  hi ha reemborsament. Així, també es pot dir contra reemborsament.
Finalment, cal recordar que el verb corresponent a reembossament és reembossar, que té com a sinònim reemborsar. I que també hi ha l'adjectiu reembossable, amb el seu sinònim reemborsable.


La locució amb relació a significa 'pel que fa a, amb referència a, quant a' i 'envers'. Per exemple:
Amb relació a aquest afer, et respondré aviat.
És respectuós amb relació als seus superiors.
La locució en relació amb significa 'en connexió amb, en correspondència amb'. Per exemple:
L'estil no està en relació amb l'assumpte.
Posar una persona en relació amb una altra.
Ara bé, quan aquestes locucions adopten el significat 'pel que fa a' es poden considerar sinònimes. Per exemple:
Amb relació a la vostra carta, em plau fer-vos saber que estudiarem la vostra petició.
En relació amb la vostra carta, em plau fer-vos saber que estudiarem la vostra petició.
Cal tenir en compte que no és recomanable usar la variant en relació a.


El verb castellà rellenar  té diversos significats, que en català equivalen a paraules diferents segons els contextos.
En l'àmbit de la gastronomia, si es vol indicar la idea d'omplir de determinats ingredients, es parla de farcir (aus, pastissos, etc.) i de farciments. Es diu farcir un pollastre, pebrots farcits de carn. I també hi ha la frase feta A veure si ens costarà més el farciment que el gall.
En l'àmbit de la tapisseria es fan servir altres paraules. Es diu els matalassos s'emboteixen de borra. I el que es posa dins dels coixins i matalassos se sol denominar pel nom específic del material: borra, llana, escuma.
En l'àmbit de la construcció, també hi ha paraules específiques. Així, de l'acte d'omplir una rasa per aplanar un terreny o d'omplir un buit d'una paret, se'n diu reblir. I el material que s'hi posa es denomina reble o reblum.
Quan es vol indicar la idea d'omplir per segona vegada, el més usual i recomanable és dir tornar a omplir, fora del cas de contextos més tècnics o sintètics, en què també s'usa reomplir. Per exemple: Torna a omplir la cantimplora o Envàs no reomplible.
Per parlar de completar els buits en un imprès o formulari es poden fer servir els verbs emplenar i omplir. Per exemple: Empleneu/Ompliu la sol·licitud amb lletra majúscula.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Indumentària. Confecció

Per designar l'edredó recobert d'una funda de roba de llençol i farcit de plomes o de material sintètic, amb el qual no fa falta ni llençol de sobre ni manta ni cobrellit, la denominació adequada en català és edredó nòrdic o simplement nòrdic.
Pel que fa a la funda que recobreix l'edredó nòrdic, en català s'anomena funda nòrdica.


renta o renda?
rentable o rendible?
rentabilitat o rendibilitat?
rentabilitzar o rendibilitzar?

En l'àmbit de l'economia el terme renda designa el profit periòdic, especialment en diner, que ret un actiu material o financer. El verb corresponent és rendir, amb el significat de 'produir un benefici o utilitat'. De la mateixa família de mots són l'adjectiu rendible, que fa referència a allò que dona un bon rendiment econòmic, de producció de funcionament, etc.; el nom rendibilitat, 'qualitat de rendible', i el verb rendibilitzar, 'fer rendible una cosa'.
Amb aquests significats convé no utilitzar les formes renta i rentable, que en català fan referència només al fet de netejar, ni tampoc les formes rentabilitat i rentabilitzar, que en català no existeixen.
Així, per exemple, cal dir:
En Marc viu de renda.
Hem de fer la declaració de la renda.
És un dels països amb una de les rendes per capita més baixes del món.
Van tancar el negoci perquè no era rendible.
Cal estudiar la rendibilitat que ofereixen aquests productes.
Ara que has fet la despesa, has de mirar de rendibilitzar aquesta màquina tant com puguis.
Les formes castellanes equivalents als mots rendible, rendibilitat i rendibilitzar són rentable, rentabilidad i rentabilizar, respectivament.


Per dir que les coses són d'una manera determinada, es fa servir la construcció comparativa tal com (i no tal i com). Per exemple:
La festa va anar tal com et vaig dir.
Ho faré tal com dius.
Tal com indica el calendari, dilluns vinent és festiu.
Cal recordar que la funció de tal és reforçar el mot com. Així doncs, es pot dir La festa va anar com et vaig dir o bé La festa va anar tal com et vaig dir.


Les expressions vistiplau i vist i plau tenen el mateix significat, però es fan servir en contextos diferents.
Vistiplau és sinònim de l'expressió verificació i conformitat. Per exemple: Aquest certificat ha de dur el vistiplau del gerent o Aquest certificat ha de dur la verificació i la conformitat del gerent. Fixem-nos que en aquest cas, com qualsevol nom, pot portar, per exemple, un article: el vistiplau, un vistiplau.
En canvi, vist i plau són dos verbs coordinats que s'han convertit en una locució o expressió fixa, sinònima de verificat i conformat. Sol anar al final d'alguns documents, a peu de pàgina i de forma aïllada, per introduir la signatura del càrrec que hi dona l'aprovació.
Per exemple:
Vist i plau
El director general
(signatura)
Joan Caminal i Ros


Lèxic. Lèxic especialitzat. Ciències de la salut

En l'àmbit de la sanitat i la salut, la paraula castellana chequeo, que és una adaptació del terme anglès check-up, designa un reconeixement sistemàtic que consisteix en una exploració general d'una persona aparentment sana o sense símptomes de cap malaltia precisa, per verificar-ne l'estat de salut o detectar una malaltia incipient. Per tant, en català farem servir reconeixement sistemàtic al costat de revisió mèdica, que n'és un sinònim complementari.


Combinacions de dos pronoms: els el, els la, els els, els les, els ho, els en i els hi

El pronom els substitueix el complement indirecte de tercera persona de plural, tant si és masculí com femení. Per exemple:
El noi els dona el diari (El noi dona el diari a les periodistes).
Quan aquest pronom de complement indirecte els es combina amb un pronom de complement directe determinat (el, la, els, les) o bé els pronoms ho, en i hi, en primer lloc sempre apareix el de complement indirecte. Per exemple:
Els el dono jo (Dono el diari a les periodistes).
Els la dono jo (Dono la notícia a les periodistes).
Els els dono jo (Dono els informes a les periodistes).
Els les dono jo (Dono les fotografies a les periodistes).
Els ho dono jo (Dono això a les periodistes).
Els en dono jo (Dono diners a les periodistes).
Els hi deixo el llibre (Deixo el llibre a les periodistes, al calaix).
Cal tenir en compte que els parlars orientals i part del lleidatà, que fan servir la variant hi en substitució del pronom de complement indirecte li, col·loquialment també fan servir la forma els hi (o -los-hi o-'ls-hi) per a totes les combinacions anteriors. Per exemple:
Els hi dono jo.
Ara bé, en els registres formals cal mantenir la combinació formada pel pronom de complement indirecte els i el pronom adequat en cada cas.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (8.4.3.4)


Ús de l'article davant de noms de persona, d'animals i d'objectes singulars
en Pau Casals o Pau Casals?

En general, en registres informals s'usa l'article personal davant de noms de persona. Per exemple:
La Maria m'ha dit que vindrà.
En Josep sempre es queixa.
També és habitual usar els articles davant de noms d'animals domèstics o noms d'objectes singulars designats amb un nom de persona, com ara algunes campanes. Per exemple:
Feia dies que no trobàvem en Tigret i els ratolins campaven lliures per la casa.
La Tomassa no va parar de repicar.
Cal tenir en compte que en valencià, en parlars de la Franja i en tortosí no se sol fer servir l'article davant dels noms de persona. Per exemple:
Maria m'ha dit que vindrà.
Josep sempre es queixa.
Ara bé, en els registres formals, en tots els parlars se sol prescindir de l'article davant dels noms de personatges públics i històrics. Per exemple:
Pep Coll ha rebut un premi per la seva darrera novel·la.
Benazir Bhutto va morir en un atemptat.
Aquella interpretació de l'obra de Pau Casals va ser magistral..
Tanmateix, és possible fer servir l'article davant de noms de personatges públics en contextos en què es vol mostrar familiaritat o informalitat. Per exemple:
Fins que no he acabat de llegir Mirall trencat, la Rodoreda m'ha acompanyat a tot arreu.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (16.3.1.2a)


'en que' o 'en què'?
'Que' o 'què' darrere la preposició 'en'

La construcció en què es pot trobar en diferents contextos. Un dels casos en què apareix és en oracions interrogatives directes o indirectes en les quals la preposició en precedeix l'interrogatiu què. En aquests casos, l'interrogatiu què es pot substituir per 'quin motiu', 'quin argument', 'quina raó'. Per exemple:
En què et bases per fer aquesta afirmació? ('en quin argument')
Explica'ns en què et bases per fer aquesta afirmació. ('en quin argument')
La construcció en què també es troba en oracions relatives en les quals la preposició en precedeix el pronom relatiu què. En aquests casos, és equivalent a en el qual (o en la qual, en els quals, en les quals). Per exemple:
Les dades en què es basa són fiables. ('en les quals es basa')
En canvi, la construcció en què no és adequada utilitzada en comptes de en que quan és el resultat del contacte de la preposició en regida per un verb amb la conjunció que. De fet, en aquests casos, en els registres formals s'elideix la preposició en o s'utilitza una construcció alternativa, com ara en el fet que. Per exemple:
Coincideixen que hi haurà problemes o bé Coincideixen en el fet que hi haurà problemes (però no Coincideixen en què hi haurà problemes).
No havien pensat que era massa tard per fer la sol·licitud (però no No havien pensat en què era massa tard per fer la sol·licitud).


eslògan
El mot anglès slogan s'ha adaptat en català amb la forma eslògan. Cal fer-ne el plural segons les regles morfològiques generals: eslògans.


espot
El mot anglès spot s'ha adaptat al català amb la forma espot. Cal fer-ne el plural segons la norma general: espots.


estic
El mot anglès stick s'ha adaptat al català amb la forma estic. Cal fer-ne el plural segons les regles morfològiques generals: estics.


estrès
El mot anglès stress s'ha adaptat al català amb la forma estrès. Cal fer-ne el plural segons la norma general: estressos.


esquetx
El mot anglès sketch s'ha adaptat en català amb la forma esquetx. Cal fer-ne el plural segons la norma general: esquetxos.


estand
El mot anglès stand s'ha adaptat al català amb la forma estand. Cal fer-ne el plural segons les regles morfològiques generals: estands.


estàrter
El mot anglès starter s'ha adaptat al català amb la forma estàrter. Cal fer-ne el plural segons les regles morfològiques generals: estàrters.


esquaix
El mot anglès squash s'ha adaptat en català amb la forma esquaix. Cal fer-ne el plural segons les regles morfològiques generals: esquaixos.


esprint
El mot anglès sprint s'ha adaptat en català amb la forma esprint. Cal fer-ne el plural segons la norma general: esprints.


La preposició fins a (o fins) indica un límit o punt final que no s'ultrapassa. A continuació es detallen els casos en què la preposició fins a es manté sense reduir o bé es redueix a fins.Amb valor espacial:
1. Es manté fins a:
Davant d'un nom o sintagma nominal (tret dels encapçalats per un demostratiu). Per exemple: Ves fins a la font. Arribarem fins a una fleca que conec. Anirem junts fins a casa. Davant d'un infinitiu. Per exemple: Seguiu recte fins a arribar a la segona torre.
2. Fins a es redueix a fins:
Davant dels adverbis aquí, ací, allà, allí. Per exemple: Hauràs d'arribar fins allà si vols veure-ho. Davant d'algunes preposicions com ara arran o enfront. Per exemple: La cua arribava fins enfront del supermercat.
3. Opcional (fins a o fins):
Davant de les preposicions sobre i sota (tot i que generalment s'usa fins a). Per exemple: Neteja bé fins a sobre dels armaris.Davant de l'interrogatiu i relatiu on. Per exemple: No sé fins (a) on arriba aquesta carretera.Davant de l'adverbi baix i les preposicions del tipus dalt, dins/dintre, prop, fora, davant o darrere. Per exemple: Hauríeu de caminar fins (a) dalt de la muntanya.Davant dels demostratius aquest, aqueix i aquell (en aquest cas, també es pot substituir la preposició a per en per evitar la confluència de les dues vocals). Per exemple: Correu fins (a) aquell arbre o Correu fins en aquell arbre.Amb valor temporal:
1. Es manté fins a:
Davant d'expressions temporals que, en altres contextos però sense la preposició fins, també portarien la preposició a. Per exemple: No pots engegar la ràdio fins a les 9 del matí. Ho ajornarem fins a un altre dia.Davant d'un infinitiu. Per exemple: No deixarem d'investigar fins a resoldre el cas.2. Fins a es redueix a fins:
Davant d'oracions subordinades amb que. Per exemple: No descansarà fins que no ho aconsegueixi.Davant de construccions temporals amb el verb fer. Per exemple: Fins fa una setmana estava de baixa.Davant de sintagmes preposicionals: Fins d'aquí a deu minuts no vindrà. Hi seran fins per Nadal.Davant d'adverbis temporals. Per exemple: Fins avui no he pogut explicar-te res. Fins ben aviat!Davant de noms dels dies de la setmana sense determinant. Per exemple: No tornaran fins dilluns.
3. Opcional (fins a o fins):
Davant de sintagmes nominals definits que expressen dates concretes. Per exemple: Ens hi estarem fins (a) l'1 de setembre. No obrirà el negoci fins (a) l'any que ve. Va treballar al teatre fins (a) la tardor de l'any passat. Ha demanat una excedència fins (al) el 2026.Davant dels demostratius aquest, aqueix i aquell (en aquest cas, també es pot substituir la preposició a per en per evitar la confluència de les dues vocals). Per exemple: No havíem netejat la cuina fins (a) aquell dia o No havíem netejat la cuina fins en aquell dia.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.4.2.2)


Concordança del verb haver-hi
hi han o hi ha?

El verb haver-hi, quan va seguit d'un sintagma nominal en plural, pot concordar-hi o no. En baleàric, nord-occidental i septentrional, no hi ha mai concordança. En canvi, en la resta de parlars, en general sol concordar. Ara bé, cal tenir en compte que, en aquests parlars, la manca de concordança és l'ús consolidat en els registres formals. Per exemple:
A la festa hi ha les meves amigues (sense concordança).
A la festa hi han les meves amigues (amb concordança).
L'any passat va haver-hi rebaixes abans d'hora (sense concordança).
L'any passat van haver-hi rebaixes abans d'hora (amb concordança).
Això mateix succeeix quan el verb haver-hi forma part d'una perífrasi verbal. Per exemple:
Procurarem que no hi torni a haver destrosses (sense concordança).
Procurarem que no hi tornin a haver destrosses (amb concordança).
Al segon pis de la finca devia haver-hi els dormitoris (sense concordança).
Al segon pis de la finca devien haver-hi els dormitoris (amb concordança).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (21.4.3)


Usos de les preposicions per i per a
Usos de per davant de nom
Se'ls veu molt interessats per a la casa o Se'ls veu molt interessats per la casa?

Es fa servir la preposició per (o les contraccions pel o pels, si darrere hi ha els articles el o els, respectivament) davant de nom, sintagma nominal, pronom o adverbi en els casos següents:
1. Complement de règim. Per exemple:
Vam optar pel pressupost del primer pintor (el verb optar regeix per).
Se'ls veu molt interessats per la casa (l'adjectiu interessat regeix per).
2. Complements amb altres valors:
2.1. Espai:
Localització en l'espai. Per exemple:
Tenia roba per tota la casa.
Ho va deixar per allà.Lloc de pas, trajecte, ruta. Per exemple:
Van entrar per la porta del darrere.
Anirem a Andorra per la collada de Toses.2.2. Temps:
Localització en el temps. Per exemple:
Anirem al poble per festes.
Per Sant Jordi em regala un llibre.Durada. Per exemple:
L'he llogada per dos mesos.
Per ara ('de moment') no pensen canviar-se el cotxe.
2.3. Freqüència. Per exemple:
Em truca tres cops per setmana.
M'ho deixen pagar per trimestres.
2.4. Distribució. Per exemple:
El buscaven casa per casa.
Surt a quaranta euros per parella.
2.5. Mitjà o instrument. Per exemple:
Li vaig enviar el xec per correu.
Ho he fet portar per un missatger.
2.6. Substitució i intercanvi. Per exemple:
L'entrenador ha canviat un defensa per un davanter.
Fes-ho tu per mi.
2.7. Causa o motiu. Per exemple:
Ho fa per interès.
Per la teva ambició ho hem perdut tot.
2.8. Agent, especialment en les oracions passives. Per exemple:
La directora ha estat rebuda pel president.
La costa va ser arrasada per un tsunami.
2.9. Condicional ('si fos per' o 'si depengués de'). Per exemple:
Per ell, encara estaríem treballant.
Per mi, ja te'n pots anar.
2.10. Concessiu, amb valor ponderatiu ('encara que'). Per exemple:
Per molt que t'hi esforcis, no ho entendràs.
Va dir que ho volia comprar per car que fos.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.3.5.5)


Perquè
Indica causa i equival a ja que:
Fa una festa perquè és el seu aniversari.
No surtis, perquè plou.
Indica finalitat o terme i equival a a fi que, amb la finalitat que o per tal que:
Va venir perquè li féssim un certificat.
Queda poca estona perquè arribin.
Equival a raó o causa quan va precedit d'article i funciona com a nom:
No te'n sabria dir el perquè.
Aquesta tarda t'explicarà el perquè del seu disgust.
Per què
Equival a per quina raó i introdueix frases interrogatives, tant directes —amb signe d'interrogació al final— com indirectes —sense signe d'interrogació:
Per què no ha vingut?
Pregunta-li per què no ha vingut.
Equival a pel qual, per la qual, pels quals o per les quals, és a dir, funciona com a pronom relatiu:
Aquesta és la pel·lícula per què s'interessaven tant. ('per la qual s'interessaven tant')
Aquí teniu deu raons per què un nen ha d'estudiar música ('per les quals un nen ha d'estudiar música')
Per a què
Equival a per a quina finalitat i introdueix frases interrogatives, tant directes —amb signe d'interrogació al final— com indirectes —sense signe d'interrogació:
Per a què vols les tisores?
Pregunta-li per a què serveix aquest estri.
En nombrosos contextos, és possible tant l'ús de per a què com per què interrogatiu: la tria entre l'un i l'altre dependrà del valor que es vulgui fer destacar:
Per a què matines tant? ('per a quina finalitat matines tant?')
Per què matines tant? ('per quina raó matines tant?')
Equival a per al qual, per a la qual, per als quals o per a les quals, és a dir, funciona com a pronom relatiu. Es tracta d'un ús poc habitual:
L'empresa per a què treballava ha fet suspensió de pagaments. ('per a la qual')
El grau per a què demaneu accés ha tancat el període de preinscripció. ('per al qual')


Canvi o manteniment de la preposició en davant d'infinitiu
consisteix en fer o consisteix a fer?

Hi ha verbs que regeixen la preposició en, com ara basar(-se), complaure's, entossudir-se, consistir, interessar-se, invertir, vacil·lar, engrescar(-se) o capficar-se, entre molts altres. Per exemple:
La democràcia consisteix en la participació del poble en la política.
Davant d'un infinitiu, aquests verbs presenten alternança entre les preposicions en i a. Per exemple:
La subsistència es basava a/en intercanviar productes.
S'ha entossudit a/en comprar folis reciclats.
Ara bé, en registres formals, quan aquests verbs es troben davant d'un infinitiu, és preferible canviar la preposició en per la preposició a. Per exemple:
La democràcia consisteix a fer que el poble participi en la política.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (26.5.2.1)


Semblar + infinitiu: sembla sentir o sembla que sent?
sembla ser que o sembla que?

El verb semblar, quan té el sentit d'opinió o d'aparença, pot dur oracions subordinades de tipus diferent.
Com a verb d'opinió, es pot construir amb una subordinada d'indicatiu o bé, en certs contextos, amb una subordinada d'infinitiu. En tots dos casos, l'oració és impersonal i porta un pronom de datiu. Ara bé, la subordinada d'infinitiu només sol aparèixer quan aquest infinitiu és de percepció (veure, sentir, notar, etc). Per exemple:
Em va semblar que sentia cops a l'altra habitació o Em va semblar sentir cops a l'altra habitació.
Ens semblava haver-la vist a l'escola o Ens semblava que l'havíem vista a l'escola.Com a verb d'aparença, semblar també es pot construir amb una subordinada d'indicatiu o bé, en certs contextos, amb una subordinada d'infinitiu. Amb la subordinada d'infinitiu, però, el verb semblar no duu un complement de datiu. Generalment, tampoc no apareix la subordinada d'infinitiu quan el verb semblar porta un auxiliar. Per exemple:
La proposta sembla que prové del teu pare o La proposta sembla provenir del teu pare (paral·leles a Sembla que la proposta prové del teu pare).
Finalment, cal tenir en compte que darrerament s'ha estès la construcció sembla ser que, amb sentit impersonal, que equival a les expressions més generals sembla que, es diu que, diuen que o es veu que. Per exemple:
Sembla ser que l'economia remuntarà durant l'estiu.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (26.6.3b)


Davant d'un adjectiu, un adverbi o un sintagma preposicional, es fa servir la forma tan. Per exemple:
El meu fill és tan prim com jo.
Tampoc no vius tan lluny.
No vagis tan de pressa.
En canvi, s'usa la forma tant davant d'un nom. En aquest cas, funciona com a adjectiu i concorda amb el nom que acompanya. Per exemple:
Hi ha tant soroll que no sento res del que em dius.
Avui no fa tant (de) vent.
Fa tanta calor que no puc dormir.
El meu fill té tantes joguines que no sé on endreçar-les.
La forma tant també pot funcionar com a adverbi. En aquest cas pot complementar un verb. Per exemple:
Ha menjat tant que no pot dir fava.
No corris tant.
Treballa tant com la Núria.
Aquest adverbi també pot introduir dos elements idèntics. Per exemple:
Tant en Joan com la Maria ho sabran fer,
Els seus judicis, tant polítics com literaris, eren encertats.
Tant legalment com moralment la seva posició és inacceptable.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (28.2.2a)


Concordança de tot davant d'un topònim
tota Catalunya o tot Catalunya?

Davant d'un nom de lloc, l'adjectiu tot pot significar 'la totalitat d'aquest territori' o 'la totalitat de la població d'aquest territori' i, en general, no concorda amb el topònim. Per exemple:
Tot Catalunya va sortir al carrer.
És un recull de la toponímia de tot Figueres.
Ara bé, quan el topònim és femení singular i duu article, hi ha la possibilitat de fer la concordança de tot. Per exemple:
He recorregut a peu tot l'Escala o He recorregut a peu tota l'Escala.
En canvi, quan el topònim és femení i no duu article, només es tendeix a fer la concordança en alguns parlars, entre els quals hi ha el valencià. Per exemple:
Hui visitarem tota València.
D'altra banda, cal tenir en compte que si el topònim va seguit d'un adjectiu o un complement similar, es fa la concordança de l'adjectiu tot. Per exemple:
És el document més valuós de tota la Barcelona medieval.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (17.5.1.1d)


Les majúscules han de dur accent gràfic, igual com les minúscules, d'acord amb les normes d'accentuació. Per tant, cal accentuar noms propis com Àngela o Òscar, o bé mots que comencen en majúscula a començament de frase, per exemple: És un bon noi.
A més de transgredir les normes d'accentuació, la manca d'accent pot arribar a crear una confusió o a desfigurar un nom propi. Per exemple, si no s'accentua el nom de la població de LLANÇÀ o bé el nom del senyor MARIÀ VILÀ, es llegirà LLANÇA i MARIA VILA.


Separació a final de ratlla de dígrafs: ny, ss, ix...

Un dígraf és un grup de dues lletres que representen un sol so. Per exemple, el grup ll de enllà o el grup rr de carro. A l'hora de separar una paraula a final de ratlla, cal tenir present que hi ha dígrafs que no es poden separar i dígrafs que sí que es poden separar.
Els dígrafs que no se separen són: ll, ny, gu i qu. Per exemple:
pa-lla
ca-nya
an-gui-la
en-ques-ta
En canvi, hi ha altres parelles de consonants que sí que se separen. Són les següents: l·l, rr, ss, ix, sc, tg, tj i tx. Aquestes parelles es trenquen a final de ratlla: una lletra queda amb la síl·laba anterior i l'altra amb la següent. Per exemple:
til-la
cor-redor
pas-sa
cai-xa
es-cena
met-ge
pit-jor
flet-xaQuan se separa la ela geminada (l·l) el guionet substitueix el punt volat, que desapareix:
metàl-lic, i no metàl·-lic
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.2.1d, 3.2.1e i 3.2.1f)


El grup ix s'ha de separar a final de ratlla.
Per exemple, el mot caixa se separa cai-xa i no ca-ixa.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.2.1d)


Separació a final de ratlla de 'l·l', 'll'

El grup l·l s'ha de separar a final de ratlla.
Per exemple, el mot til·la se separa til-la i no ti-l·la.
Cal recordar que, quan hi afegim el guionet de partició, es perd el punt volat de la ela geminada (til-la i no til·-la).
El grup ll no s'ha de separar a final de ratlla.
Per exemple, el mot palla se separa pa-lla i no pal-la.


El grup ny no s'ha de separar a final de ratlla.
Per exemple, el mot canya se separa ca-nya i no can-ya.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.2.1f)


El grup rr s'ha de separar a final de ratlla.
Per exemple, el mot carro se separa car-ro i no ca-rro.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.2.1d)


El grup sc s'ha de separar a final de ratlla.
Per exemple, el mot escena se separa es-ce-na, i no esc-e-na o e-sce-na.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.2.1d)


El grup ss s'ha de separar a final de ratlla
Per exemple, el mot passa se separa pas-sa i no pa-ssa.


Separació a final de ratlla de tg, tj i tx

Els grups tg, tj i tx s'han de separar a final de ratlla.
Per exemple, el mot metge se separa met-ge i no me-tge; el mot pitjor se separa pit-jor i no pi-tjor, i el mot fletxa se separa flet-xa i no fle-txa.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.2.1d)


Comunitats autònomes de l'Estat espanyol

Comunitat Autònoma d'Andalusia
Comunitat Autònoma d'Aragó
Comunitat Autònoma del Principat d'Astúries
Comunitat Autònoma de les Illes Balears
Comunitat Autònoma de Canàries
Comunitat Autònoma de Cantàbria
Comunitat Autònoma de Castella-la Manxa
Comunitat Autònoma de Castella i Lleó
Comunitat Autònoma de Catalunya
Ciutat Autònoma de Ceuta
Comunitat Autònoma d'Extremadura
Comunitat Autònoma de Galícia
Comunitat de Madrid
Ciutat Autònoma de Melilla
Comunitat Autònoma de la Regió de Múrcia
Comunitat Foral de Navarra
Comunitat Autònoma del País Basc
Comunitat Autònoma de La Rioja
Comunitat Valenciana


abreviatura: abrev.
per absència: p. abs.
accidental: actal., acc.
adaptador: adapt.
addicional: add.
adjunt, adjunta: adj.
administració: adm.
administrador: admdor.
administradora: admdora.
administratiu: admtiu.
administrativa: admtiva.
adreça electrònica: a/e
advocat, advocada: adv.
agent (m. i f.): ag., AG
agutzil (m. i f.): agl., AGL
ajudant, ajudanta: ajud.
ajuntament: aj.
alcalde, alcaldessa: alc.
àlies: (a)
altitud: alt.
altura: alt.
alumne, alumna: al.
ambulància: ambul.
ambulatori: amb.
amplada: ampl.
amplària: ampl.
anada i tornada: a/t
ante meridiem ('abans del migdia'): a. m.
antic, antiga: ant.
antigament: ant.
aparcament: aparc.
apartament: apmt.
apartat: apt.
apèndix: ap.
aprovat, aprovada: apr.
aproximadament: aprox.
aproximat, aproximada: aprox.
àrea bàsica de salut: ABS
àrbitre assistent de vídeo (video assistant referee): VAR
arquitecte, arquitecta: arq.
article: art.
assegurança obligatòria de viatgers: AOV
assessor, assessora: ass.
assignatura: assign.
associació: assoc.
associació de mares i pares d'alumnes: AMPA
associació de famílies d'alumnes: AFA
associació de veïns: AV
associat, associada: assoc.
a l'atenció de: a/
àtic: àt.
automòbil: autom.
autopista: A
autopista de peatge: AP
autor, autora: aut.
autoritat: autor.
per autorització: p. a., p. aut.
autoritzada: autzda.
autoritzat: autzat.
auxiliar (m. i f.): aux.
avinguda: av.


baixada: bda.
baixos: bxs.
barranc: bnc.
barri: b.
barriada: b.
base de dades: BD
batxillerat: batx.
batxillerat unificat polivalent: BUP
biblioteca: bibl.
blanc i negre: b/n
bloc: bl.
bus en sèrie universal (universal serial bus): USB
butlletí: butll.
Butlletí Oficial de l'Estat: BOE
Butlletí Oficial de les Illes Balears: BOIB
Butlletí Oficial del Principat d'Andorra: BOPA
Butlletí Oficial de la Província: BOP


caixa alta: c. a.
caixa baixa: c. b.
calefacció: calef.
camió: cam.
cantonada: cant.
capa d'àudio-3 del grup d'experts en imatges en
moviment-1 (moving picture experts group-1 layer-3): MP3
capità, capitana: cpt., CT
capítol: cap.
caporal: cpl., CL
caporala: cpla., CL
al meu càrrec: m/c
càrrega: càrr.
carrer: c., c/
carreró: cró.
carretera: ctra.
catedràtic, catedràtica: catedr.
al cel sia: a. c. s.
cementiri: cem.
cèntim: ct.
centre d'atenció primària: CAP
centre de normalització lingüística: CNL
certificat, certificada: cert.
ciclomotor: ciclom.
cinquè: 5è, 5è.
cinquena: 5a, 5a.
cinquena generació: 5G
cinturó: cint.
circa ('al voltant de'): c., ca.
circulació: circul.
circular [document]: C
clínica: clín.
Codi civil de Catalunya: CCC
codi d'identificació fiscal: CIF
codi postal: CP
col·laborador, col·laboradora: col·l.
col·lecció: col·l.
col·legi: col·l.
col·legi públic: CP
columna: col.
comarca: com.
comissaria: com.
comissió: com.
comissió de serveis: com. de serv.
companyia: cia.
comptabilitat: compt.
al meu compte: m/cte
per compte de: p/c
compte corrent: c/c, cte. ct.
comunitat autònoma: CC
conseller, consellera: cons.
confronteu: cf.
consell: cons.
Consell Municipal del Districte: CMD
construcció: constr.
contractat, contractada: contr.
convent: convt.
convocatòria: conv.
coordinador, coordinadora: coord.
corporació: corp.
corrector, correctora: corr.
correu electrònic: c/e
correus: corr.
Cos Consular: CC
Cos de la Policia Nacional: CPN
abans de Crist: aC, a. de C.
després de Crist: dC, d. de C.
curriculum vitae: c. v.
curs d'orientació universitària: COU
cursiva: curs., cva.


sense data: s/d
decret: D
decret legislatiu: DLEG
decret llei: DL
reial decret: RD
reial decret legislatiu: RDLEG
reial decret llei: RDL
delegació: del.
per delegació: p. d.
denominació d'origen: d. d'o., DO
departament: dept.
derogatori, derogatòria: derog.
descansi en pau (o en pau descansi): DEP
descàrrega: descàrr.
descompte: dte.
despatx: desp.
despesa: desp.
sense despeses: s/desp
desviació: desv.
Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya: DOGC
Diari Oficial de la Generalitat Valenciana: DOGV
Diari Oficial del Parlament de Catalunya: DOPC
dies data: d/d
dies factura: d/fra
dies vista: d/v
dijous: dj.
dilluns: dl.
dimarts: dt.
dimecres: dc.
dipòsit legal: dip. leg., DL
direcció: dir.
direcció general: DG
directiu, directiva: dir.
director, directora: dir.
director general, directora general: dir. gral., DL
discjòquei: DJ
disc versàtil digital (digital versatile disc): DVD
disminuït, disminuïda: dism.
dispensari: disp.
disposició: disp.
dissabte: ds.
distància: dist.
districte: distr.
diumenge: dg.
divendres: dv.
diversos autors: d. a.
divisió: div.
doctor: Dr.
doctora: Dra.
document: doc.
document nacional d'identitat: DNI
drecera: drec.
dreta: dta.
duplicat, duplicada: dupl.