La forma terra en masculí fa referència al paviment o una altra superfície sobre la qual hom està, camina, etc. Per exemple:
No passis per aquí que estic fregant el terra.
Plora perquè ha caigut en un terra dur.
En canvi, és un mot femení en els casos següents:
Quan es refereix al tercer planeta en ordre de distància al Sol. En aquest cas s'escriu Terra amb majúscula inicial, perquè és un nom propi. Per exemple:
La Terra gira al voltant del Sol.
Quan designa la part sòlida de la Terra. Per exemple:
Els mamífers viuen a la terra i a l'aigua.
Quan fa referència a la porció de la superfície de la Terra considerada en ella mateixa, o com a pertanyent a un individu, a un poble. Per exemple:
Aquesta no és la seva terra natal.
Quan fa referència al material bla de la crosta terrestre aprofitat per a l'agricultura. Per exemple:
Avui el pagès ha començat a conrear la terra.


El mot vessant és masculí quan fa referència al coster que uneix el tàlveg i la carena o la base amb el cim d'una muntanya. Per exemple:
El vessant nord de la muntanya és rocallós.
En certs casos, vessant pot ser tant masculí com femení:
Si té el significat de 'aiguavés'. Per exemple:
Van reparar les vessants de la teulada.
Van reparar els vessants de la teulada.
Si fa referència a una faceta, un aspecte. Per exemple:
Els debats sempre tenen diverses vessants.
Els debats sempre tenen diversos vessants.

Optimot, Departament de Política Lingüística, Generalitat de Catalunya


El mot canal és masculí en els casos següents:
Quan fa referència, en transports i obres públiques, a una via navegable excavada a terra per posar en comunicació les aigües de rius, torrents, mars, etc., i també a la construcció destinada a derivar l'aigua de rius, torrents, etc., amb finalitats de regatge i industrials. Per exemple:
El vaixell va embarrancar al canal de Suez.
El primer tram del canal Segarra-Garrigues s'inaugurà l'any 2009.
Quan designa el braç de mar entre dues illes o entre una illa i el continent. Per exemple:
Gertrude Ederle va ser la primera dona a travessar nedant el canal de la Mànega.
Quan es refereix al conducte d'un organisme per on circulen substàncies líquides o semilíquides, aire, etc. Per exemple:
El pacient té una obstrucció al canal alimentari.
Quan fa referència al medi a través del qual, en el procés de comunicació, són transmesos els signes. Per exemple:
Va fer servir un canal escrit per comunicar la notícia.
D'altra banda, canal és femení:
Quan fa referència a un conducte fet de terrissa, de zenc, etc., destinat a recollir, a portar, a donar pas, a l'aigua o a qualsevol altre líquid. Per exemple:
La canal que recull l'aigua del terrat passa per sota el badiu.
També és femení quan fa referència a la part inferior d'una vall estreta que generalment correspon al llit d'un curs d'aigua. Per exemple:
Vam pujar la canal sense cap dificultat.


Guionet en sigles que contenen xifres
Guionet en sigles alfanumèriques

Hi ha sigles que incorporen una o més xifres, anomenades sigles alfanumèriques. Per exemple:
R19
G7
La unió d'una inicial o una sigla amb una xifra de vegades es marca amb un guionet:
C-58
1-0
Per decidir si escriure la sigla amb guionet o sense cal tenir en compte les indicacions següents:
•	Es respecten les sigles que les entitats facin servir per referir-se a elles mateixes:
TV3
M-19
•	La utilització del guionet és la forma més estesa en la denominació de vies interurbanes i dates assenyalades:
AP-7
C-25
15-M
11-S
•	En canvi, quan es fa referència a cursos escolars o a certificats d’idiomes la forma més estesa és sense guionet:
P3 (Parvulari)
EI4 (Educació Infantil)
C2
•	Quan la sigla no està fixada, hi ha vacil·lació en alguns casos. És important, però, que el criteri que s'apliqui se segueixi de manera uniforme.


L'expressió ja et val (ja li val, ja us val, ja els val) és un calc de l'expressió castellana ya te vale (ya le vale, ya os vale, ya les vale), que es fa servir per manifestar censura, queixa o desaprovació. En català es fan servir, segons el context, les formes alternatives ja està bé, quina barra, quines penques, com et passes, quins collons, entre d'altres. Per exemple:
Tomeu, ja està bé, dir això als nois.
Quina barra! Fa dues setmanes que ets fora i ni un missatge!
Ens van dir que ens ajudarien a recollir-ho tot i ara se'n van amb una excusa, quines penques.
De debò que no vindràs a buscar-me a l'aeroport? Com et passes!
T'explico un secret i l'endemà ja el sap tot el barri. Quins collons, a mi no em parlis més.


abrev.
L'abreviatura de abreviatura és abrev.


a/t
L'abreviatura de anada i tornada és a/t.


àr.
ar
L'abreviatura de àrab és ar.
El símbol de àrab és ar.


ass.
L'abreviatura de assessor, assessora és ass.


AP
La sigla de autopista de peatge és AP.


aut.
L'abreviatura de autor, autora és aut.


èusc.
eu
L'abreviatura de basc, èuscar o eusquera és èusc.
El símbol de basc, èuscar o eusquera és eu.


Per fer referència al nombre màxim autoritzat de persones que es pot admetre en un local públic en un moment determinat, en català es pot utilitzar el nom aforament. Per exemple:
Les invitacions estaran disponibles fins a completar l'aforament del teatre.
El restaurant té un aforament de 120 persones.
El local va rebre una multa per superar l'aforament permès.
Altres termes amb un significat similar són cabuda i capacitat. Aquestes formes es poden utilitzar amb un sentit més ampli i poden aparèixer en contextos diversos. Per exemple:
La sala té una cabuda insuficient per celebrar-hi l'acte.
El Teatre Principal és el que té més capacitat de la ciutat.


Sigla de Butlletí Oficial de les Illes Balears


Sigla de Butlletí Oficial del Principat d'Andorra


ISK
El símbol de corona islandesa és ISK.


corr.
L'abreviatura de corrector, correctora és corr.


c/e
L'abreviatura de correu electrònic és c/e.


Sigla de Diari Oficial de la Generalitat Valenciana

DOGV
La sigla de Diari Oficial de la Generalitat Valenciana és DOGV.


Sigla de Diari Oficial del Parlament de Catalunya

DOPC
La sigla de Diari Oficial del Parlament de Catalunya és DOPC.


covid, covid-19, COVID-19
el covid o la covid?

Lèxic. Lèxic especialitzat. Ciències de la salut

Tant el nom covid com els termes covid-19 i COVID-19 són formes vàlides per fer referència a la malaltia respiratòria causada pel coronavirus SARS-CoV-2. En canvi, no és adequada la forma Covid-19, només amb la inicial amb majúscula.
Aquesta malaltia s'anomena així per la denominació anglesa coronavirus disease ('malaltia del coronavirus'), a la qual s'hi afegeix l'any en què es va detectar el primer cas, el 2019.
La denominació anglesa donà lloc a la sigla COVID-19, amb guionet, que s'utilitza sobretot en l'àmbit d'especialitat. De la mateixa manera, la forma covid-19, ja lexicalitzada, es fa servir més en àmbits especialitzats. El nom covid, en canvi, és propi de l'ús general i divulgatiu, i fins i tot ja és recollit pel Diccionari de la llengua catalana.
El nom covid és femení. El gènere femení s'explica perquè la traducció del terme anglès del qual prové covid és malaltia del coronavirus, en què el nucli, malaltia, és femení. Per tant, la forma adequada és la covid (i també la covid-19 i la COVID-19).
Pel que fa a la pronúncia, l'accent recau sobre l'última síl·laba perquè és una paraula aguda, i no pas com si fos escrita còvid.


MAD
El símbol de dirham marroquí és MAD.


Sigla de entitat municipal descentralitzada

EMD
La sigla de entitat municipal descentralitzada és EMD.


a. de la n. e.
L'abreviatura de abans de la nostra era és a. de la n. e.


d. de la n. e.
L'abreviatura de després de la nostra era és d. de la n. e.


Sigla de estació depuradora d'aigües residuals

EDAR
La sigla de estació depuradora d'aigües residuals és EDAR.


gall.
gl
L'abreviatura de gallec és gall.
El símbol de gallec és gl.


Sigla de identificador d'objecte digital (digital object identifier)

DOI
La sigla de identificador d'objecte digital és DOI.


jap.
ja
L'abreviatura de japonès és jap.
El símbol de japonès és ja.


kcal
El símbol de quilocaloria (o kilocaloria) és kcal.


donat, donada ('determinat', 'determinada')

L'adjectiu donat, donada té el significat de 'determinat, però no explicat amb precisió'. Així, es pot dir:
Després d'esperar força estona, vaig decidir anar-me'n en un moment donat.
Sobre una melodia donada, va fer un acompanyament fantàstic.


neerl.
nl
L'abreviatura de neerlandès és neerl.
El símbol de neerlandès és nl.


occ.
oc
L'abreviatura de occità és occ.
El símbol de occità és oc.


port.
pt
L'abreviatura de portuguès és port.
El símbol de portuguès és pt.


rom.
ro
L'abreviatura de romanès és rom.
El símbol de romanès és ro.


xin.
zh
L'abreviatura de xinès és xin.
El símbol de xinès és zh.


ling.
L'abreviatura de lingüista és ling.


ling.
L'abreviatura de lingüístic és ling.


PMF
La sigla de preguntes més freqüents és PMF.


El verb ensenyar, amb el significat de comunicar a algú una ciència, un art, coneixences, una habilitat, etc., donant-li'n lliçons, explicacions, fent demostracions o fent-li realitzar exercicis pràctics, pot regir una oració d'infinitiu, que pot anar introduïda tant per la preposició a com de. En aquest cas, el verb és intransitiu. Així, es pot dir:
La mestra ensenya a/de llegir.
A l'hora de pronominalitzar aquest complement format per una oració d'infinitiu, es fa servir el pronom en. Així, si se substitueix el complement de l'exemple anterior, la frase queda de la manera següent:
La mestra n'ensenya.
Aquest tipus de frases poden dur un complement indirecte, que va introduït per la preposició a i que expressa a qui s'ensenya la ciència, art, habilitat, etc. Per exemple:
La meva germana ensenya a conduir al seu fill.


Mbps
Mb/s
Mbit/s
Els símbols de megabit per segon són Mbps, Mb/s i Mbit/s.


m lin.
L'abreviatura de metre lineal és m lin.


Mons.
L'abreviatura de monsenyor és Mons.


prev.
pvre.
Les abreviatures de prevere són prev. i pvre.


Rev.
Rnd.
Les abreviatures de reverend són Rev. i Rnd.


Rev.
Rnda.
Les abreviatures de reverenda són Rev. i Rnda.


Abreviacions de secretari general, secretària general

secr. gral
SG
L'abreviatura de secretari general, secretària general és secr. gral.
La sigla de secretari general, secretària general és SG.


MW h
El símbol de megawatt hora és MW h.


Encara que estava cansada... o Encara que estigui cansada...?
Correlacions verbals en oracions concessives

Les oracions concessives són aquelles que expressen una dificultat que no impedeix, però, la realització d'allò que expressa l'oració principal. Per exemple: Encara que estava cansada, vaig veure la pel·lícula fins al final.
Les oracions concessives poden expressar una situació que s'interpreta com a vertadera o bé una situació hipotètica o falsa. Aquest fet, juntament amb altres factors, determinen l'ús del mode del verb.
Pel que fa a les construccions concessives amb el verb en indicatiu, expressen una situació concebuda com a real. És el cas de l'exemple del primer paràgraf.
En canvi, les construccions concessives amb el verb en present de subjuntiu o perfet de subjuntiu poden expressar una situació hipotètica. Per exemple: Encara que estigui cansada, acabaré de veure la pel·lícula fins al final.
Si l'oració concessiva porta un verb en imperfet de subjuntiu o en plusquamperfet de subjuntiu, la situació que expressa és irreal o falsa. Per exemple:
Encara que estigués cansada, acabaria de veure la pel·lícula fins al final. ('no estic cansada')
Encara que hagués estat cansada, hauria acabat de veure la pel·lícula fins al final. ('no estava cansada')


Actualment, el topònim oficial d'aquest municipi del Montsià és la Ràpita.
La Resolució PRE/215/2022, de 4 de febrer, estableix el canvi de denominació del municipi de Sant Carles de la Ràpita, que passa a denominar-se la Ràpita.
Com que aquest canvi és molt recent, algunes obres de consulta (sobretot les publicades en paper) encara fan servir la forma antiga, Sant Carles de la Ràpita. Això no obstant, com s'ha esmentat més amunt, avui aquesta denominació ja no s'ha d'usar, sinó que s'ha d'emprar únicament la Ràpita.


SG
La sigla de secretaria general és SG.


Sigla de vehicle de transport amb conductor

VTC
La sigla de vehicle de transport amb conductor és VTC.


Sigla de versió original subtitulada en català

VOSC
La sigla de versió original subtitulada en català és VOSC.


Sigla de xarxa privada virtual (virtual private network)

VPN
La sigla de xarxa privada virtual és VPN.


corba o revolt?
La carretera fa moltes corbes o La carretera fa molts revolts?

Per fer referència al tram físic d'una via en què hi ha una desviació de la línia recta es fa servir el mot revolt. Cal tenir en compte que amb aquest significat no és adequat el mot corba. Per exemple:
La carretera per anar a Mura fa molts revolts (i no moltes corbes).
Si caminem una mica més, després d'aquell revolt, el camí farà baixada (i no després d'aquella corba).
Finalment, cal dir que la forma curva no és normativa.


Femení de gerent: la gerent o la gerenta?

El substantiu gerent, gerenta serveix per designar la persona que dirigeix els afers i porta la firma d'una societat o empresa mercantil o bé la persona que s'ocupa dels afers econòmics d'una entitat que no cerca el lucre. Aquest substantiu presenta flexió de gènere. Per exemple:
Les gerentes de diverses empreses del sector parlaran sobre la presència de les dones en els equips directius.
La nova gerenta de l'associació assistirà a les reunions amb l'alcalde.


Com es diu bajo el paraguas de en català?
Es pot dir sota el paraigua de en català?

En català, per expressar que alguna cosa s'esdevé amb la protecció o l'ajuda d'algú o d'alguna altra cosa, es poden fer servir les locucions sota la protecció de, sota els auspicis de o bé a l'empara de. Per exemple:
L'empresa s'ha establert a Barcelona, a l'empara d'una multinacional nord-americana.
Són infants i adolescents que es troben sota la protecció de la Direcció General d'Atenció a la Infànica i l'Adolescència.
Aquesta classificació l'ha feta un grup d'experts sota els auspicis de l'OMS.


En català, la locució que es fa servir per indicar que s'activa el mecanisme que fa venir l'ascensor és cridar l'ascensor. Per exemple:
He cridat l'ascensor, però triga molt, potser s'ha espatllat.


Kíiv
En català, la denominació de la capital d'Ucraïna és Kíiv.
Malgrat que fins ara la forma d'ús habitual d'aquest topònim era Kíev, actualment l'única forma normativa és Kíiv.
D'acord amb les recomanacions internacionals, es prioritzen les formes en la llengua originària i no les rebudes a través de llengües intermèdies, com en aquest cas el rus per a la forma Kíev.


inclòs o inclús?
incloent o incloent-hi?

Les formes inclòs, inclosa, inclosos, incloses corresponen al participi del verb incloure. Quan acompanyen un nom, sempre hi concorden i signifiquen 'contingut, comprès'. Per exemple:
Podeu consultar l'oferta, amb allotjament inclòs, clicant aquesta opció.
La informació addicional queda inclosa en l'apartat de sota.
Quan tornem, s'hauran de pagar els extres no inclosos en el preu.
Les excursions no estan incloses en el preu.
En canvi, el mot inclús és un adverbi que significa 'fins i tot'. Cal no confondre'l amb la forma inclòs. Per exemple:
Cada dia camina una hora, inclús quan plou (i no inclòs quan plou).
Sovint es fa servir el gerundi del verb incloure amb el significat de 'comprendre', 'fer que una cosa en contingui una altra'. Amb aquest valor, regeix un complement preposicional (incloure una cosa en una altra), que queda representat amb el pronom hi. Per exemple:
A l'orfenat hi ha 80 nens, incloent-hi els refugiats de la guerra.


Per fer referència a un personatge pervers, amb males intencions i que normalment és l'enemic del protagonista d'una pel·lícula, novel·la, sèrie, etc., es poden fer servir els mots dolent, dolenta o malvat, malvada, entre d'altres. Per exemple:
La Reina de Cors és la dolenta d'Alícia al país de les meravelles.
Assegut a la cadira i acariciant el gat d'aquella manera semblava un dolent de pel·lícula.
El malvat d'aquest còmic de Batman és el Joker.


Com es diu en plan (de) en català?
Es pot dir en pla (de) en català?

La locució castellana en plan o en plan de, que es fa servir per expressar l'actitud d'actuar donant preponderància a un tipus d'activitat, a un tipus de comportament, a una qualitat, a una acció, no té un equivalent literal en català (la traducció en pla o en pla de no és acceptable). En un text en català es pot substituir per una de les alternatives següents, segons el context: en actitud de, en to de, en qualitat de, com a, com, com ara, preposicions (amb, de, en, etc.), un verb, i fins i tot es pot optar per no dir res. Per exemple:
En lloc de dir...Es pot dir...Ho va dir en plan conya.Ho va dir de conya.Ho he dit en plan de broma.Ho he dit en to de broma.Està en pla sergent.Està en actitud de sergent.Du uns bigotis en plan Dalí.Du uns bigotis com en Dalí.Es pot fer servir aquesta expressió en un text escrit en plan novel·la?Es pot fer servir aquesta expressió en un text escrit com ara una novel·la?Es pot fer servir aquesta preposició en plan Va avançar alguns passos vers la platja?Es pot fer servir aquesta preposició en Va avançar alguns passos vers la platja?Podríem trobar un verb en pla 'aprofitar-se dels altres'?Podríem trobar un verb amb el significat d''aprofitar-se dels altres'?M'agradaria parlar-vos d'aquests aspectes en pla més genèric.M'agradaria parlar-vos d'aquests aspectes de manera més general. Es pot admetre aquesta expressió en pla més informal? Es pot admetre aquesta expressió en un to més informal?Serà un sopar de cap d'any en pla íntim. Serà un sopar de cap d'any íntim.


Majúscules i minúscules de dies i anys internacionals i commemoratius

S'escriuen amb majúscula inicial tots els substantius i adjectius de les designacions dels dies i anys internacionals o commemoratius. Per exemple:
el Dia Mundial dels Refugiats
El 2011 va ser l'Any Internacional de la Química.
l'Any Amades
El 22 d'octubre és el Dia Mundial del Wombat.
el Dia Internacional per a l'Eliminació de la Violència contra les Dones
El dia de Sant Jordi també és el Dia Internacional del Llibre.
el Dia Internacional de la Llengua Materna
el Dia de la Mare
el Dia Internacional contra l'Homofòbia, la Transfòbia i la Bifòbia


Dins l'àmbit de les ciències de la salut, l'expulsió o extracció d'un fetus o embrió abans d'assolir la viabilitat s'anomena avortament (i no avort o abort). Per exemple:
L'avortament ha de ser lliure i gratuït.
Va tenir un avortament a la setena setmana de l'embaràs.
Aquest medicament pot provocar l'avortament.


Variació dialectal de nosaltres i vosaltres

Els pronoms personals forts nosaltres i vosaltres presenten formes diverses segons cada parlar. Algunes d'aquestes variants són:
nosaltros, nosatros, nosatres, naltres, naltros, nantres, nantros, natres, natros, noltros, mosaltros, mosatros, moatros, matros
vosaltros, vosatros, vosatres, valtres, valtros, vantros, vatres, vatros, voatros, voltros
Cal reservar aquestes formes per als registres informals, i evitar-les en els formals.


Khàrkiv
En català, la denominació d'aquesta ciutat ucraïnesa és Khàrkiv.
Malgrat que fins ara la forma d'ús habitual d'aquest topònim era Khàrkov, actualment l'única forma normativa és Khàrkiv.
D'acord amb les recomanacions internacionals, es prioritzen les formes en la llengua originària i no les rebudes a través de llengües intermèdies, com en aquest cas el rus per a la forma Khàrkov.


Múnic
Zúric
Les formes normatives d'aquests topònims són Múnic i Zúric; són, per tant, paraules planes que duen accent gràfic segons les normes generals d'accentuació.


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: abstenir o abstindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és abstenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: advenir o advindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és advenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: atenir o atindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és atenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: avenir o avindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és avenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: captenir o captindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és captenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: cartenir o cartindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és cartenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: contenir o contindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és contenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: contravenir o contravindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és contravenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: convenir o convindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és convenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: desavenir o desavindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és desavenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: desconvenir o desconvindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és desconvenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: detenir o detindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és detenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: entretenir o entretindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és entretenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: entrevenir o entrevindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és entrevenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: esdevenir o esdevindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és esdevenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: intervenir o intervindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és intervenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: menystenir o menystindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és menystenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: obtenir o obtindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és obtenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: obvenir o obvindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és obvenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: pervenir o pervindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és pervenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: provenir o provindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és provenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: reconvenir o reconvindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és reconvenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: retenir o retindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és retenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: revenir o revindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és revenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: sobrevenir o sobrevindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és sobrevenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: sostenir o sostindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és sostenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: subvenir o subvindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és subvenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: viltenir o viltindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és viltenir.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.4.5.2)


Per designar el nom d'una persona que aquesta escriu, sovint acompanyat de la rúbrica, al peu d'una carta, d'un rebut, etc., per certificar que n'és l'autor o que n'aprova el contingut, en català es poden fer servir indistintament les denominacions firma i signatura. Per exemple:
La plataforma ha començat una recollida de firmes per la regularització de persones estrangeres.
El document no es considera vàlid si no hi consta la signatura del representant legal.
Així mateix, per fer referència a l'acció de posar la signatura en un escrit, en una obra d'art, etc., és possible fer servir tant el verb firmar com el verb signar. Per exemple:
No sabem per què el pare no va arribar a firmar aquella carta.
Cal signar cada full del contracte.


Per anomenar el germà i la germana del pare o de la mare es fan servir les formes oncle i tia, respectivament.
Malgrat que les formes tiet i tieta no estan recollides per la normativa, també s'usen en els registres informals.
Altres variants no normatives per fer referència a aquesta relació de parentiu en masculí són tio i onclo.


Règim dels adjectius diferent i distint: diferent de o diferent que?, distint de o distint que?

Els adjectius diferent i distint estableixen comparacions de desigualtat. Aquesta comparació es pot expressar, per exemple, per mitjà d'un complement de l'adjectiu, que pot ser introduït per la preposició de (o a) o bé per la conjunció que.
Es fa servir la preposició de (o a) en els contextos següents:
1. Quan el complement de l'adjectiu és paral·lel a l'altre element de la comparació:
L'Aina s'ha comprat una bicicleta diferent de la meva (o L'Aina s'ha comprat una bicicleta diferent a la meva).
2. Quan el complement de l'adjectiu és una oració subordinada introduïda pel relatiu com:
Llavors la casa era molt diferent de com la veiem ara (o Llavors la casa era molt distinta a com la veiem ara).
En canvi, es fa servir la conjunció que en els contextos següents:
1. L'ús de la conjunció que és preferible a l'ús de la preposició de quan no hi ha coincidència entre els dos termes de la comparativa:
En Ferran té un caràcter distint que el seu pare.
En aquests casos, a més, és obligatori l'ús de la conjunció que en lloc de la preposició de si el contrast s'estableix entre sintagmes preposicionals o adverbis:
El ritme de vida a l'estiu és diferent que a l'hivern.
Amb nosaltres es comporta d'una manera distinta que amb la mestra de l'escola.
2. En comparatives restrictives, en què els dos elements comparats són dues realitats diferents:
És diferent pagar un lloguer que una hipoteca.
És diferent si treballem junts que si ho fem individualment.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (28.6.3b, 28.6.3c, 28.6.3d i 28.6.3e)


Majúscules i minúscules en pactes, tractats, acords, declaracions i compromisos

Els noms, adjectius, adverbis i verbs que componen els títols de pactes, acords, tractats, declaracions o compromisos s'escriuen tots amb majúscula inicial. Per exemple:
el Pacte Nacional per la Llengua
el Pacte Internacional dels Drets Civils i Polítics
el Compromís de Casp
el Tractat de No Proliferació d'Armes Nuclears
l'Acord per la Qualitat de l'Aire de Catalunya
la Declaració Universal dels Drets Humans


Com es diu de pie en català: de peu, dempeus o dret?

Per indicar que algú descansa solament sobre els dos peus, l'adjectiu que es fa servir habitualment és dret, dreta. Per exemple:
Quan va veure que era el seu torn es va posar dreta.
Si estic gaire estona dret em fa mal l'esquena.
A més de l'adjectiu dret, dreta, amb aquest mateix sentit també es pot fer servir l'expressió a peu dret. Per exemple:
M'esperava a peu dret davant de la porta de casa.
Van estar una bona estona a peu dret fins que van decidir entaular-se.
L'adverbi dempeus té el mateix significat, però és menys habitual. Per exemple:
És una escultura de bronze d'una figura que està dempeus.
Que l'acusat es posi dempeus.
Cal tenir en compte que l'ús de les formes de peu i en peu amb aquest significat no és acceptat per la normativa.


Els complements de lloc no obligatoris que afecten el verb (adjunts de predicat), si es desplacen a la dreta o a l'esquerra se solen reprendre amb el pronom hi, tot i que la represa no és obligatòria. En aquesta fitxa trobareu més informació sobre la represa pronominal d'aquests complements.
Convé no confondre aquests complements amb complements de lloc que no estan desplaçats, sinó que poden aparèixer al principi o al final de la frase perquè tenen certa llibertat de col·locació: són complements que afecten tota l'oració (adjunts oracionals), serveixen per contextualitzar el lloc i no es reprenen amb un pronom feble. Noteu el canvi de significat entre aquestes frases:
A la biblioteca hi estudien molt ('hi van sovint', adjunt de predicat).
A la biblioteca estudien molt ('hi fan molta feina', adjunt oracional).
No hi pot treballar ningú, aquí ('ningú té aquest espai assignat', adjunt de predicat).
No pot treballar ningú, aquí ('les condicions no són òptimes per treballar', adjunt oracional).


Coneguda com boixac o coneguda com a boixac?
Usos de com i com a amb el verb conèixer

Un dels significats del verb conèixer és 'designar habitualment una cosa o algú amb un nom determinat'. En aquest cas, el verb pot portar un complement encapçalat per la preposició com a. Per exemple:
Aquesta planta es coneix com a boixac.
Cal tenir en compte que si el sintagma va introduït per un article la preposició com a es redueix a com. Per exemple:
Tothom la coneixia com la Monyos.
Amb el mateix sentit del verb conèixer també es pot fer servir el verb anomenar, però en aquest cas el complement no va introduït per cap preposició. Per exemple:
Aquesta planta s'anomena boixac.


Com es diu ahora voy en català: ara vaig o ara vinc?

En català, el verb anar significa 'moure's passant d'un punt a un altre en una direcció determinada', mentre que el verb venir significa 'desplaçar-se d'un lloc al lloc on és qui parla o aquell a qui parla', és a dir, 'anar a un lloc relacionat amb l'interlocutor'. Per exemple, es fa servir el verb anar en la frase següent:
Demà aniré a Vilanova i la Geltrú.
En canvi, es fa servir el verb venir en situacions en què es té en compte el lloc on és l'interlocutor, com ara les següents:
1. Quan algú crida algú altre i la persona que respon s'ha de situar en la perspectiva de l'altre, que és qui el crida i l'espera:
—Jordi!
—Ara vinc.
2. Quan algú es desplaça al lloc on és l'interlocutor:
—Vindré a veure't la setmana que ve.
3. Quan l'interlocutor proposa a una altra persona d'anar a un lloc on ell anirà:
—Vols venir al teatre?
4. Quan algú té la intenció de desplaçar-se cap on vagin les persones representades pels pronoms de primera o segona persona
—Vinc amb vosaltres.
—Ve amb nosaltres.
Cal tenir en compte que es fa servir el verb anar quan no hi ha implicat l'interlocutor. Per exemple:
—Vaig a casa seva.


Com es diu chiringuito ('negoci poc clar') en català?

Per fer referència a un negoci de legalitat poc clara, alguns diccionaris d'ús recullen la forma xiringuito, tot i que no està recollida per la normativa.
Per tant, per expressar el sentit que col·loquialment designa xiringuito, en registres formals es poden fer servir expressions com ara negoci tèrbol o negoci poc clar, entre altres. Per exemple:
Va cobrar una comissió milionària d'un negoci tèrbol.


Es pot dir formació ('curs', 'taller', 'activitat formativa') en català?

Un dels significats del terme formació és 'conjunt de coneixements sobre una matèria que algú assoleix'. Tot i que està força estès l'ús d'aquest terme per fer referència a un curs, un taller o, en general, una activitat formativa, per expressar aquest sentit es poden fer servir formes com ara activitat formativa, activitat de formació, curs, taller, seminari, jornada de formació, etc.
Així doncs, en lloc de dir:
T'oferim tant formacions en línia com presencials
Cal plantejar una formació per a una educació no sexista
En aquell centre fan formació en gravats
es pot dir:
T'oferim tant cursos en línia com presencials
Cal plantejar activitats formatives per a una educació no sexista
En aquell centre fan tallers de gravats.
Si el context en què apareix aquest terme no permet precisar de quin tipus d'activitat es tracta, es poden fer servir formes més genèriques, com ara sessió, o bé canviar la redacció de la frase. Per exemple, en lloc de dir:
Dimecres al matí tindrem una formació sobre la gestió del temps
es pot dir:
Dimecres al matí hi haurà una sessió sobre la gestió del temps o bé Dimecres al matí s'impartirà un curs sobre la gestió del temps.


Usos de com i com a: cridar com bojos o cridar com a bojos?

En construccions comparatives amb intenció hiperbòlica amb un sentit pròxim a 'com si fossin', quan el segon terme és un sintagma nominal sense determinant ni quantificador o un sintagma adjectival, es pot fer servir tant com com com a. En aquest cas, com a és habitual en valencià, baleàric i nord-occidental, mentre que en la resta de parlars es fa servir com. Per exemple:
Es van dir veritats com punys (o com a punys).
Hem gaudit de l'espectacle com nens (o com a nens).
En aquella sala criden tots com bojos (o com a bojos).
Font: Gramàtica bàsica i d'ús de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (39.3, punt 3)


Règim verbal de pegar: pegar a algú o pegar algú?
Li pegaven o El pegaven?

El verb pegar, generalment, es construeix amb un complement directe que representa el cop, l'empenta, etc., que es pega i amb un complement indirecte que representa la persona o l'animal que rep l'acció. Per exemple:
Pegaven bufetades a l'Albert.
També és possible elidir el complement directe i, en aquest cas, el verb es construeix només amb el complement indirecte. Per exemple:
Pegaven a l'Albert.
A l'hora de fer la substitució pronominal d'aquests complements, el complement animat, el directe, se substituirà pel pronom el, la, els, les, si és determinat, o pel pronom en, si es tracta d'un complement directe indeterminat. En canvi, el complement animat, l'indirecte, se substituirà amb el pronom li. Per exemple:
La bufetada la van pegar a l'Albert.
En van pegar moltes, de bufetades, a l'Albert.
Li van pegar una bufetada, a l'Albert.
Cal tenir en compte que, en alguns parlars, el complement animat de pegar és tractat com a complement directe en lloc de complement indirecte. Per exemple:
Pegaven l'Albert.


Règim verbal de robar: robar a algú o robar algú?
Li han robat o L'han robat?

Amb el verb robar, el complement que representa la persona a qui es desposseeix d'allò que li pertany pot ser tant directe com indirecte. Quan és el complement indirecte, es pot elidir el complement directe, que representa la cosa robada. Per exemple:
Han robat la Berta.
Han robat a la Berta (equivalent a dir 'Van robar alguna cosa a la Berta').
Així doncs, els pronoms per substituir aquests complements són uns o uns altres segons si es tracta del complement directe o de l'indirecte:
L'han robada.
Li han robat.
Els/les han robat.
Els han robat.


L'expressió encabat és la contracció de en acabat, que té el significat de 'després'. Per exemple:
Ves a comprar la funda i encabat anem a fer l'aperitiu.
Cal tenir en compte, però, que aquesta expressió pertany a un registre col·loquial de la llengua. En registres formals, es fa servir la forma en acabat. Per exemple:
El president va visitar la institució i en acabat es va reunir amb el consell de govern.


Majúscules i minúscules de sobrenoms de llocs
Majúscules i minúscules de noms de lloc històrics, geopolítics i geoturístics

S'escriuen amb majúscula inicial tots els substantius i altres elements, tret dels articles i les preposicions, que componen el sobrenom d'un lloc o un nom de lloc històric, geopolític o geoturístic. Per exemple:
el Principat de Catalunya (per Catalunya)
la Ciutat Comtal (per Barcelona)
la Ciutat Eterna (per Roma)
el Vell Continent (per Europa)
el Nou Món (per Amèrica)
la Costa Brava
la Costa Daurada
l'Orient Mitjà
el Tercer Món


En català, el terme feminicidi designa el crim de qui mata deliberadament una dona per raons de gènere, o de qui la indueix al suïcidi com a conseqüència de la pressió i la violència exercides sobre ella.


olimpiades o olimpíades?
Majúscules i minúscules de olimpíades

Lèxic. Lèxic general; Convencions. Majúscules i minúscules

En català, la forma olimpíades és esdrúixola i fa referència a la celebració dels jocs olímpics.
Aquest substantiu s'escriu amb majúscula inicial, quan es refereix a una edició concreta. Per exemple: les Olimpíades de Barcelona. En canvi, si fa referència a la celebració dels jocs olímpics en general s'escriu amb minúscules. Per exemple:
Cada quatre anys hi ha olimpíades.


En català, per designar l'establiment on es venen joguines, la forma adequada és botiga de joguines.
En canvi, no són adequades les formes jogueteria i joguineria.


El verb parlar, amb el significat de 'tractar d'un assumpte', generalment és intransitiu i regeix l'ús de la preposició de o sobre. Per tant, els complements introduïts amb aquestes preposicions es reprenen amb el pronom en. Per exemple:
Van parlar de literatura.  (En van parlar.)
Són tertúlies en què es parla sobre política. (Són tertúlies en què se'n parla.)
Ara bé, amb aquest sentit el verb parlar també pot ser usat de manera transitiva, però només quan el complement directe és una expressió de valor anafòric amb un valor neutre, no concret. Per exemple:
Tot això ho parlarem aquesta tarda o bé De tot això en parlarem aquesta tarda.
Totes aquestes coses ja estan resoltes: les vam parlar a la reunió o bé Totes aquestes coses ja estan resoltes: en vam parlar a la reunió.


Gentilici de Kíiv
Es pot dir kiïvià en català?

Actualment la normativa no preveu un gentilici per al topònim Kíiv. No obstant això, diverses obres de consulta recullen la forma kiïvià, kiïviana, que s'ajusta a la normativa ortogràfica. Així doncs, a banda de l'opció estrictament normativa de Kíiv, es pot fer servir la forma kiïvià, kiïviana. Per exemple:
La meva veïna és de Kíiv.
La meva veïna és kiïviana.


Les varietats geogràfiques de la llengua catalana es divideixen en dos grans blocs: l'oriental i l'occidental.
Oriental
Pertanyen al bloc oriental els dialectes alguerès, septentrional, central i baleàric.
Alguns d'aquests dialectes tenen subdialectes:
Dins del central hi trobem el gironí, el barceloní i el tarragoní.
Dins del baleàric hi trobem el menorquí, el mallorquí, l'eivissenc i el formenterer.
Occidental
Pertanyen al bloc occidental els dialectes nord-occidental i valencià.
Dins del nord-occidental hi trobem el pallarès, el ribagorçà, el lleidatà i el tortosí.
Dins del valencià hi trobem el valencià septentrional, el valencià central i el valencià meridional.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (introducció, quadre 1)


Alternances vocàliques en el verb veure: vore o veure?, vorà o veurà?

En alguns parlars, el diftong eu del verb veure es pronuncia com una sola vocal.
En valencià, en part del tortosí, en mallorquí i en eivissenc, en lloc del diftong eu es pronuncia una o en el futur i el condicional: Ja voràs quin gatet tan bonic!
Si parés més atenció al que fa, voria que això no li convé. Aquest fenomen també es dona en alguns parlars orientals  amb la vocal realitzada com a u.
En valencià i en part del tortosí, a més a més, també es pronuncia una o en l'infinitiu: M'agradaria vore esta pel·lícula.
En alguns parlars nord-occidentals es donen formes amb e en l'infinitiu, el futur i el condicional:
Vull vere com ho fas, això.
Quan acabem de pintar la paret, ja veràs quin goig que farà.
Veria bé el que proposeu si no sabés que aneu de mala fe.
Això no obstant, aquestes formes s'eviten en els registres formals, en què es fan servir les formes amb el diftong eu: veure, veuré, veuràs, veuria, veurien...
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.6.2g)


La comarca del Lluçanès es va crear el maig de 2023 i està integrada pels municipis següents: Alpens, Lluçà, Olost, Oristà, Perafita, Prats de Lluçanès, Sant Feliu Sasserra, Sant Martí d'Albars i Sobremunt.
En la segona edició del Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, publicada el 2009, aquests municipis encara consten en les comarques a les quals corresponien abans de la data de creació de la comarca del Lluçanès.
Amb la creació de la comarca del Lluçanès queden modificades les comarques del Bages i Osona.


La locució adverbial a l'avançada es pot utilitzar en català com a sinònim de per endavant per indicar que alguna cosa es fa de manera anticipada o abans del temps establert o acordat. Amb aquest mateix significat, també es pot fer servir la forma per avançat. Per exemple:
M'han fet pagar l'encàrrec a l'avançada.
Us donem les gràcies per avançat.
En canvi, no és acceptable fer servir la forma d'avançada.


contracorrent, contra corrent i a contracorrent

El substantiu contracorrent és un mot compost i s'escriu amb els dos elements que el formen aglutinats. Per exemple:
En aquest riu hi ha contracorrents molt forts.
A partir d'aquest nom s'ha format la locució a contracorrent, que té els significats 'en sentit contrari al corrent' i 'd'una manera oposada a les idees o als costums predominants'. Per exemple:
Els salmons neden a contracorrent.
No segueix les modes i va a contracorrent.
Amb els mateixos significats també es pot fer servir la locució contra corrent, sense la preposició a i amb un espai entre contra i corrent. Per exemple:
Els salmons neden contra corrent.
No segueix les modes i va contra corrent.


El pronom en: substitució d'un sintagma nominal indefinit

Una de les funcions principals del pronom feble en és representar sintagmes nominals indefinits que actuen com a complement directe o com a subjecte postverbal de verbs inacusatius (com ara caldre, faltar, passar o arribar). Per exemple:
Comprem magdalenes. En comprem.
Arribaran ofertes. N'arribaran.
Si el sintagma nominal indefinit està especificat per un determinant o un quantificador, aquests especificadors no queden recollits pel pronom i es mantenen en posició postverbal. Per exemple:
Comprem unes quantes magdalenes. En comprem unes quantes.
Arribaran tres ofertes. N'arribaran tres.
En cas que el sintagma nominal, a més d'anar introduït per un determinant indefinit, tingui un adjectiu, si aquest adjectiu queda sense pronominalitzar va precedit de la preposició partitiva de. Passa el mateix amb els participis i amb els possessius postverbals:
Ell va proposar dues receptes fàcils, mentre que ella en va proposar dues de difícils.
Si veniu a inflar pilotes, tingueu present que a l'aula en tenim de desinflades.
S'han endut dues camises teves i quatre de meves.
Cal tenir en compte que no es poden fer servir els pronoms febles el, la, els, les per representar sintagmes nominals indefinits. Per exemple:
Té por dels gossos, i en seguirà tenint si no s'hi enfronta (i no Té por dels gossos, i la seguirà tenint si no s'hi enfronta).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (18.6.3.1)


De vegades, en contextos informals, es fa servir la conjunció com amb valor condicional per expressar una condició hipotètica no desitjable. Per exemple:
Com no vinguis, te'n penediràs.
Com els en diguis alguna cosa, no et parlaré mai més.
Ara bé, en registres formals, en comptes d'aquesta construcció, se n'usen d'altres com ara la conjunció si o l'expressió en (el) cas que. Per exemple:
En cas que no vinguis, te'n penediràs.
Si els en dius alguna cosa, no et parlaré mai més.


El sufix -menta, igual que el sufix -ment, forma substantius que designen l'acció i l'efecte expressats per la base verbal. Per exemple:
Li ha agafat una emprenyamenta que no et vol ni veure.
Amb l'esveramenta m'he descuidat les claus.
Ara bé, cal tenir en compte que -ment és possible en tots els registres, mentre que la variant -menta, que és menys productiva, és pròpia dels registres informals.


Preposició davant dels noms de les estacions: a la primavera, aquella primavera o en primavera?

Les expressions temporals que fan referència a les estacions de l'any es poden construir amb preposició o sense.
Generalment aquestes expressions temporals van precedides de la preposició a seguida d'un article determinat. Ara bé, es poden introduir sense preposició i amb article si van acompanyades d'un modificador restrictiu. Per exemple:
A l'estiu ens vindrà a visitar la meva cosina.
Les tardors càlides les orenetes triguen més a marxar.
Vaig anar a Grècia l'estiu del 2023.
També se sol utilitzar la preposició en quan el nom de l'estació va acompanyat d'un modificador restrictiu i o bé no va encapçalat per cap article o bé porta un demostratiu. En canvi, se sol prescindir de la preposició quan el nom de l'estació duu un demostratiu i no porta cap modificador restrictiu. Per exemple:
El risc d'incendi és més elevat en estius tan secs com aquest.
En aquell hivern de les nostres vides tot va canviar.
Aquest hivern tindrem l'estufa instal·lada.
Finalment, també és possible introduir aquestes expressions amb la preposició en i sense article, encara que aquesta construcció és poc habitual en l'actualitat fora de certs parlars, especialment, el valencià. Per exemple:
En hivern el poble s'omple de visitants.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (31.2.3)


Es pot dir brunyol en català?
brunyols o bunyols?

La forma general per denominar la massa de forma més o menys rodona, feta de pasta de farina ben batuda a la qual poden incorporar-se altres substàncies reduïdes a pasta, com bacallà, cervell, patates, etc., i fregida amb oli o llard és bunyol.
En alguns parlars, també hi ha la forma brunyol. Aquesta variant es pot fer servir en els parlars en què és pròpia.


El verb ser amb dies de la setmana
Som dilluns o És dilluns?

Quan es fa servir el verb ser amb un dia de la setmana, tant és possible l'ús de la tercera persona del singular com l'ús de la primera persona del plural. En aquest darrer cas, el dia de la setmana es pot introduir amb la preposició a i, en alguns parlars, també pot aparèixer sense preposició. Per exemple:
—Quina setmana que hem passat, eh?
—Capità, és dimecres.
—Quina setmana que hem passat, eh?
—Capità, som a dimecres.
—Quina setmana que hem passat, eh?
—Capità, som dimecres.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (22.3.2.1)


El mot conforme és un adjectiu que, entre altres, té el significat 'que s'ajusta a un model, a un principi, a una opinió'. En aquest cas, regeix la preposició a. Per exemple:
És una còpia conforme a l'original.
El seu procediment ha estat conforme a les ordres dels directius.
Aquest adjectiu també pot acompanyar un substantiu animat, amb el significat 'que comparteix amb algú altre una opinió'. Amb aquest sentit, regeix la preposició amb. Per exemple:
Gairebé sempre estic conforme amb la teva mare.
D'altra banda, el mot conforme també pot actuar com a adverbi, de manera equivalent a 'conformement'. Per exemple:
Totes les accions s'han fet conforme a les normes.
Cadascú pensa conforme amb les seves experiències.
Amb tot, de vegades es fa servir el mot conforme amb un valor de conjunció que no té. En aquests casos, cal substituir aquest mot per altres alternatives. Per exemple:
A mesura que es fa gran va perdent facultats (i no Conforme es fa gran va perdent facultats)
Necessitem una declaració responsable que acrediti que l'entitat compleix tots els requisits (i no Necessitem una declaració responsable conforme l'entitat compleix tots els requisits)


Els pronoms indefinits acompanyats d'un adjectiu: res nou o res de nou?; res bo o res de bo?
res + de + adjectiu

Els pronoms indefinits (algú, qualsevol, ningú, un, una, quelcom, res, altre) poden anar acompanyats d'un adjectiu. Per exemple:
T'has fixat en algú concret?
No conec ningú mereixedor de la meva confiança.
Busco quelcom original.
No he comprat res barat.
En el cas dels pronoms res i quelcom, a més a més, quan precedeixen adjectius del tipus bo, nou, estrany, especial, etc., l'adjectiu pot anar introduït opcionalment per la preposició de. Per exemple:
No farem res de bo o No farem res bo.
Has trobat quelcom d'especial? o Has trobat quelcom especial?
No has vist mai res d'igual! o No has vist mai res igual!
A la reunió no han dit res de nou o A la reunió no han dit res nou.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Matemàtiques

En el camp de l'estadística, les formes normatives en català per anomenar la mostra permanent de persones que són interrogades periòdicament per estudiar l'evolució d'actituds i opinions són panel i pànel. Per exemple:
El panel d'aquest estudi està format per persones representatives del jovent del país.
La forma panel es pronuncia aguda (amb l'accent en l'última síl·laba), mentre que pànel és plana i, per tant, duu accent gràfic.
Els mots panell i plafó, que en català designen altres conceptes, no són adequats amb aquest significat. Tampoc és vàlida la forma pannell.


Connectors correlatius: d'un costat..., de l'altre...; per un costat..., per l'altre...

Hi ha una sèrie d'expressions que funcionen com a connectors entre oracions amb un valor distributiu i que serveixen per sumar idees que s'organitzen en el text amb un cert ordre: al seu torn, per començar, finalment...
Entre aquests connectors n'hi ha alguns que introdueixen dos aspectes que cal considerar en relació amb una qüestió i que funcionen de manera correlativa. Aquestes correlacions mantenen un paral·lelisme formal entre elles que cal conservar:
d'una banda..., de l'altra; d'una banda..., d'(una) altra banda; per una banda..., per l'altra
d'un costat..., de l'altre (costat); per un costat..., per l'altre; per un costat..., per un altre (costat)
Per exemple, es pot dir:
Per planificar el viatge cal tenir en compte d'una banda el pressupost de què disposem i, de l'altra, els dies que hi volem destinar.
En canvi, cal evitar:
Per planificar el viatge cal tenir en compte d'una banda el pressupost de què disposem i, per l'altra, els dies que hi volem destinar.
Generalment, aquestes locucions no poden funcionar de manera autònoma. Com a excepció, trobem el cas de la locució adverbial d'altra banda, que pot aparèixer tota sola amb el significat de 'altrament', sense que prèviament s'hagi fet servir l'expressió d'una banda, perquè en aquest cas no té un valor distributiu. Per exemple:
El concert no va tenir gaire èxit perquè feia mal temps; d'altra banda, no se n'havia fet gaire propaganda.


dir + infinitiu: diu saber o diu que sap?
Verbs de dicció amb oracions subordinades d'infinitiu

La majoria de verbs de dicció admeten com a complement directe tant una oració en forma flexionada com una oració amb el verb en infinitiu, el qual pot ser simple o compost. És el cas de prometre, jurar, confessar, afirmar, assegurar, declarar, insinuar, sostenir, demanar, suplicar... Per exemple:
El personal docent afirma conèixer poc els protocols d'actuació.
El futbolista va insinuar haver tingut contactes amb l'equip rival.
El detingut ha confessat haver robat una motocicleta.
En canvi, n'hi ha d'altres que no admeten una oració en infinitiu, com dir, explicar, precisar o notificar. Així, cal evitar:
El testimoni diu haver-se topat amb dos homes
Els directius diuen saber quines mesures cal prendre
L'artista explica haver crescut en un ambient de misèria
i cal dir:
El testimoni diu que es va topar amb dos homes
Els directius diuen que saben quines mesures cal prendre
L'artista explica que va créixer en un ambient de misèria.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (26.5.4)


L'expressió (això) no treu és adequada en català per cancel·lar el possible impediment que representa el que es diu en la subordinada que funciona com a subjecte o el que s'ha dit prèviament i es reprèn per mitjà del pronom això. Per exemple:
Que juguin en equips rivals no treu que puguin ser amics fora del camp.
Juguen en equips rivals, però això no treu que puguin ser amics fora del camp.
Amb el mateix significat es poden fer servir expressions com (això) no impedeix, (això) no evita, (això) no obsta... Per exemple:
Que avui hagis suspès l'examen de matemàtiques no impedeix que puguis superar el curs.
Avui has suspès l'examen de matemàtiques; ara, això no evita que puguis superar el curs.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (30.3.6h)


El verb retroalimentar és un mot format per derivació a partir del prefix retro-, que significa 'endarrere', i el verb alimentar, que en un context ampli significa 'fer créixer, estimular'. Així, retroalimentar vol dir 'incidir en un sistema o un procés retornant part dels resultats de sortida a fases anteriors'.
Aquest verb es pot usar com a verb transitiu i com a pronominal. Per exemple:
Els mitjans de comunicació retroalimenten les enquestes electorals.
La imatge i la música es retroalimenten i tenen impacte en l'imaginari col·lectiu.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (11.4d)


La denominació catalana adequada per designar el full petit, generalment de color, amb una banda adhesiva que permet enganxar-lo i desenganxar-lo diverses vegades, utilitzat per deixar notes, és nota adhesiva. Per exemple:
M'ha deixat una nota adhesiva a l'ordinador per dir-me que cal fer els dos informes.
Les formes pòstit i post-it, que provenen del nom de la marca comercial Post-it, es troben utilitzades en diversos mitjans i recollides en algunes obres de referència, però no són adequades des del punt de vista normatiu.


El prefix video- en compostos cultes: videotrucada, videotutorial...

La forma prefixada video-, que en llatí significa 'jo veig' i que en català indica referència a la imatge dels mitjans audiovisuals, serveix per formar compostos cultes.
La base culta video- s'escriu sense accent, de manera aglutinada amb l'altre formant i sense guionet. Per exemple: videotrucada, videofreqüència, videotutorial, videoconsulta, videoart...
A més a més, si acompanya un element que comença amb erra, aquesta erra no es dobla, encara que representi el so de erra vibrant entre vocals (videorecepta, videorevista, videorelat...), i si acompanya un element que comença amb essa, aquesta essa tampoc no es dobla, encara que representi el so de essa sorda entre vocals (videoseguiment, videoservei...).
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.4.2.1b)


Interjeccions de sorpresa: alça, bufa, oh, vatua...

Hi ha expressions que serveixen per manifestar sorpresa. Les interjeccions o locucions interjectives més habituals de sorpresa són alça, ara pla, bufa, oh, Mare de Déu (Senyor), redeu, valga'm Déu, vatua..., i se solen trobar al principi de l'oració. Per exemple:
Mare de Déu, què has fet!
Vatua! Què hi fas tu per aquí?
Cal vigilar de no fer servir formes foranes que no són acceptables. Per exemple:
Alça, que bé que ballen! (i no Uau, que bé que ballen!)
Font: Gramàtica bàsica i d'ús de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (26.2, punt 1)


N'estic en contra o hi estic en contra?
N'estic a favor o hi estic a favor?

Les locucions prepositives a favor i en contra duen un complement encapçalat per de; aquest complement generalment es pronominalitza amb el pronom hi. Per exemple:
Ha guanyat la meva proposta: tres hi han votat a favor i dos hi han votat en contra.
Cal saber si l'Ajuntament està a favor de construir un refugi d'animals o si hi està en contra.
Quan el complement de la locució es refereix a una entitat animada, també es pot pronominalitzar amb un pronom de datiu:
El temps ens va en contra (El temps va en contra de nosaltres/nostre/nostra).
L'opinió pública se li ha posat en contra (L'opinió pública s'ha posat en contra de la diputada).
Cal tenir en compte que, atès que el complement d'aquestes locucions és fàcilment recuperable, es pot optar per elidir-lo, si el context ho permet, i prescindir de la pronominalització:
El projecte ha quedat descartat, tots han votat en contra.
Finalment, encara que en alguns casos resulti forçat, és possible pronominalitzar amb hi tot el complement preposicional, inclosa la locució a favor o en contra:
—Estàs a favor de fer els treballs en grup? —Sí, hi estic.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.6.1.1, 19.9.3.4, 18.4.2.2f i 18.6.4.2b)


L'accent en les expressions llatines: òpera prima o opera prima?

El llatí no feia servir accents gràfics com els del català i, per tant, si es fan servir expressions llatines dins un text en català no s'han d'accentuar. Així, cal escriure, per exemple, alter ego i per capita (i no pas àlter ego i per càpita).
En casos en què hi ha un mot català que coincideix amb un de llatí (o amb part d'una expressió llatina), cal tenir en compte que la forma catalana s'accentuarà o no segons les normes ortogràfiques del català, mentre que la llatina no s'accentuarà:
Una òpera de Puccini
L'opera prima de la directora
La televisió pública
La res publica.
Ara bé, cal tenir en compte el cas de Barcino, Betulo, Egara, Iluro i Tarraco, que corresponen a la forma antiga dels topònims Barcelona, Badalona, Terrassa, Mataró i Tarragona, respectivament. Malgrat que, tal com dèiem, aquestes denominacions llatines (o formades en llatí a partir d'un nom preexistent) no portarien accent, generalment és preferible accentuar-les per indicar com s'han de pronunciar, és a dir, per recordar que són esdrúixoles i no planes:
Bàrcino, Bètulo, Ègara, Íluro, Tàrraco.
Finalment, cal recordar que els mots en llatí es marquen en cursiva.


Compostos formats per ben o mal + adjectiu: mal parlat o malparlat?, ben tornat o bentornat?

Hi ha una sèrie d'adjectius que estan formats per un adverbi (generalment mal o ben, però també altres com nou o prim) i un adjectiu o un participi. Aquests adjectius, d'acord amb la norma general, s'escriuen aglutinats i sense cap espai ni guionet. Per exemple: bentornat, benvingut, malavingut, maldestre, malparlat, malpensat, malvist, nouvingut, primmirat.
També hi ha expressions d'ús habitual formades amb aquests adverbis que no tenen un grau de lexicalització tan elevat i que, com que no es poden considerar mots compostos, no s'aglutinen. Per exemple:
La Laura està molt ben considerada dins la professió.
El negoci estava mal gestionat i per això va fer fallida.
En Damià té una moto molt ben parida. (col·loquial)
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (12.5.2)


Com es diu escueto, escueta en català?
Es pot dir escuet, escueta en català?

En català, per expressar concreció i omissió de tot allò que no és necessari, es poden fer servir mots com ara breu, curt, simple, senzill, concís, escarit, sobri o sec. Per exemple:
Hi havia tanta gent esperant que l'escriptora només em va poder fer una dedicatòria molt breu.
Ens va rebre amb un simple "Bona tarda".
El periodista ha explicat la notícia d'una manera concisa.
L'escola ens va enviar un missatge molt escarit sobre l'últim dia de curs.
Ha estat una cerimònia sòbria i força íntima.
No t'amoïnis: el Pere sempre és així de sec en un primer moment.
Cal tenir present que l'adjectiu escuet no és acceptable en català.


Hi ha casos en què tant fer com donar són acceptables per designar el mateix concepte. Per exemple, en expressions com ara fer un curs o donar un curs. També es poden fer servir verbs com impartir. Per exemple:
Em van proposar fer un curs d'història de Catalunya per a gent gran.
L'Elisabet donarà un curs d'introducció per als nous universitaris.
El professor Canals es va passar més de mitja vida impartint cursos de francès.


Actualment, el topònim oficial d'aquest municipi de l'Alt Empordà és Masarac i Vilarnadal.
La Resolució PRE/2200/2024, de 14 de juny, estableix el canvi de denominació del municipi de Masarac, que passa a denominar-se Masarac i Vilarnadal.
Com que aquest canvi és molt recent, algunes obres de consulta (sobretot les publicades en paper) encara fan servir la forma antiga, Masarac. Això no obstant, com s'ha esmentat més amunt, avui aquesta denominació ja no s'ha d'usar, sinó que s'ha d'emprar únicament Masarac i Vilarnadal.


recollir ('algú passar a buscar algú altre')

Un dels significats del verb recollir és 'algú o un mitjà de transport passar a buscar una cosa o algú al lloc on és'. Així, es pot dir:
Vaig a recollir la Maria a la guarderia.
Si vas a la parada, un taxi et recollirà i et durà al recinte firal.
He d'anar a la secretaria a recollir el títol.


En català, a partir del significat del substantiu mesura 'grau d'intensitat determinat', es poden fer servir les expressions en menor mesura i en major mesura, que tenen el sentit 'en una proporció menor' i 'en una proporció major', respectivament. Per exemple:
Aquesta pronunciació és pròpia dels parlars valencians i en menor mesura dels parlars nord-occidentals.
El pressupost anirà destinat en major mesura a ampliar les places dels hospitals, però també de les escoles bressol.
També s'usa l'expressió en major o menor mesura, amb el sentit 'aproximadament'. Per exemple:
Tothom, en major o menor mesura, és conscient de la situació.


Usos de les preposicions per i per a
Ús de per davant de nom o de sintagma adjectival amb valor causal

Una de les maneres de construir els complements que expressen causa és per mitjà de la preposició per. Generalment, precedeix un substantiu. Per exemple:
Ho fa per necessitat.
Es mou per pur interès.
Malgrat que no és tan habitual, la preposició per també pot introduir un sintagma adjectival amb el mateix valor. Per exemple:
Han rebutjat l'acusació per injusta.
No han puntuat aquesta resposta per insuficient.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.3.5.2c)


Usos de les preposicions per i per a
Usos de per davant d'una oració amb valor causal

Una de les maneres de construir els complements que expressen causa és amb la preposició per, que pot introduir una oració d'infinitiu. Per exemple:
Et dono les gràcies per haver-me ajudat tant.
Això t'ha passat per no presentar els papers quan calia.
Si la preposició introdueix l'infinitiu ser, aquesta forma verbal pot ser elidida quan l'atribut és un sintagma adjectival. Per exemple:
No la van agafar per (ser) massa jove.
Va quedar desqualificat per (ser) lent.
Si la preposició introdueix una oració amb el verb en forma personal, aleshores per es fusiona amb la conjunció que i dona lloc a la conjunció perquè. Per exemple:
No la van agafar perquè és massa jove.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.3.5.2c i 29.2.4a)


En diferents parlars, s'intercala una e de suport entre els pronoms acabats amb essa i els verbs començats amb el so de essa sorda, per evitar el contacte entre les dues esses. Així,
se sent, per exemple: ens e cenyim al guió, els e sap greu.
Tanmateix, aquestes pronúncies no es representen gràficament i s'eviten en els registres formals. Per tant, la forma escrita
adequada en aquests casos és ens cenyim al guió i els sap greu, respectivament.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (8.3.2)


L'adverbi bé expressa que l'acció, la situació o l'estat denotat pel verb que modifica és considerat satisfactori. Per exemple:
Avui he dormit bé.
L'examen ha anat més bé del que esperava.
Ahir l'àvia estava bé.
També es fa servir per reforçar una afirmació. Per exemple:
Deia que no plouria, però bé prou que ha plogut.
Com bé dius, no n'hi havia per a tant!
Cal tenir en compte que bé pren la forma ben quan precedeix l'element que modifica. Per exemple:
Això està molt ben fet.
Es va llevar ben d'hora per poder anar a córrer.
T'ho pots ben creure.
La tenen molt ben considerada a la feina.
L'adverbi malament expressa que l'acció, la situació o l'estat denotat pel verb que modifica és considerat insatisfactori. Per exemple:
Avui he dormit malament.
L'examen em va anar malament i he suspès.
Això no està malament (i no no està mal).
Ahir l'àvia estava malament.
Cal tenir en compte que malament pren la forma mal en certs casos:
Davant d'un participi (una paraula mal dita, un exercici mal fet, un problema mal resolt).En certes dites (Mal si ho fas, mal si no ho fas; Mal va qui neix i no creix) i expressions fixades (Mal m'està el dir-ho). Seguit de determinats verbs que impliquen una valoració o opinió com parlar, pensar o jutjar. (Dir mal d'algú; Jutjar mal algú; En Miquel pensa mal de tothom).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (20.3.5a)


la Bisbal de Falset o la Bisbal de Montsant?

Actualment, el topònim oficial d'aquest municipi del Priorat és la Bisbal de Montsant.
La Resolució PRE/4130/2024, de 20 de novembre, estableix el canvi de denominació del municipi de la Bisbal de Falset, que passa a denominar-se la Bisbal de Montsant.
Com que aquest canvi és molt recent, algunes obres de consulta (sobretot les publicades en paper) encara fan servir la forma antiga, la Bisbal de Falset. Això no obstant, com s'ha esmentat més amunt, avui aquesta denominació ja no s'ha d'usar, sinó que s'ha d'emprar únicament la Bisbal de Montsant.


Sistema vocàlic àton dels diferents parlars

El sistema vocàlic àton de la majoria de parlars presenta menys vocals que el sistema tònic. Els més generals són el sistema de la majoria de parlars orientals, que es redueix a tres vocals (vocal neutra, i i u), i el dels parlars occidentals, que es redueix a cinc (i, e tancada, a, o tancada i u).
Sistemes vocàlics àtons més generals
Parlars orientals            Parlars occidentalsi                                          ui                                           u                        e                             o                   vocal neutra
aEn els parlars orientals, el mallorquí presenta, entre altres, la particularitat que també té la o tancada, excepte a la vall de Sóller, que presenta el sistema general de l'oriental. L'alguerès té un sistema de tres vocals, com la resta de l'oriental, però presenta la vocal a en lloc de la vocal neutra.
Malgrat que en determinats sectors urbans del català central hi ha la tendència a generalitzar la pronúncia a en substitució de la vocal neutra en paraules com demà, roses, esbarjo, avariar o Barcelona, aquesta pronúncia no és acceptable.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.2.2)


La preposició cap a, o cap en alguns casos, pot expressar orientació d'una acció, d'un estat o d'un esdeveniment. Per exemple:
Quan anava cap a dormir, va començar a rondinar.
Si les coses no milloren, anem cap a una crisi mundial.
Aquella societat va desenvolupar un rebuig cap a la classe política.
Sentia una gran admiració cap a ella.
La a de la preposició cap a es pot elidir o, menys freqüentment, es pot substituir per la preposició en quan va seguida dels demostratius que introdueixen un sintagma nominal. Per exemple:
La conversa va derivar cap aquestes altres qüestions.
La conversa va derivar cap en aquestes altres qüestions.


En català, amb el significat 'com si fos alguna cosa', es fa servir la locució preposicional a manera de o a tall de (i no a mode de). Segons el context, també es pot fer servir com a. Per exemple:
Va lligar la samarreta al rem a manera de bandera.
A tall de recomanació només vull dir que haureu de llegir aquest passatge amb atenció.
Escriu un diari com a teràpia.


Actualment, un columbari és una construcció amb nínxols petits destinats a posar-hi les urnes cineràries (amb les cendres), situada en cementiris.


Usos de les preposicions per i per a amb valor temporal

Amb valor temporal, la preposició per expressa el temps en què passa alguna cosa. Per exemple:
Van anar a esquiar pel pont del desembre.
Per Nadal qui res no estrena res no val.
També expressa la durada. Per exemple:
Ha llogat un piano per un any.
Van deixar la feina per una estona.
La preposició per a indica que el sintagma que introdueix fa referència al moment futur que marca el límit en què allò que expressa l'oració de què forma part té validesa o s'ha de concretar.  El complement de la preposició pot ser qualsevol expressió temporal. Per exemple:
Ho has de tenir a punt per a demà.
Li han dit que ho deixi per a després d'esmorzar.
He de preparar un breu discurs per al sopar d'aquesta nit.
Ha d'estar acabat per a havent dinat.
Tens un escrit pendent de revisar per a quan et vagi bé.
En tots aquests casos, l'ús de la preposició per també és acceptable.
Convé notar que es fa servir per, i no per a, en casos com Per ara/avui no canviarem de plans, en què no es designa un límit posterior, sinó que es marca com a límit el moment present. Amb l'adverbi sempre es fa servir preferentment la preposició per, sobretot quan s'emfatitza la durada, però també és acceptable l'ús de per a. Per exemple:
Va ser un adeu per sempre.
Aquestes paraules quedaran per sempre més.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.3.5.2b, 19.3.5.5 i 19.3.5.4b)


En general, els manlleus introduïts dins el sistema lingüístic del català fan la flexió del plural seguint les normes morfològiques d'aquesta llengua, és a dir, adjuntant-hi la terminació -s o les variants -es o -os, segons el cas, i aplicant-hi les modificacions gràfiques que comporta la formació del plural. Per exemple:
Singular Pluralpizzapizzesninjaningesburcaburquescurrículum currículums petitsuís petitsuïssos tatami tatamis whisky whiskys
En àmbits especialitzats, en alguns casos s'ha generalitzat la forma de plural de la llengua d'origen, que sol alternar amb la forma de plural pròpia de la llengua catalana. Així, totes dues formes de plural són possibles:
SingularPlurallandlands / länder (alemany)lied lieds / lieder (alemany)quàntumquàntums / quanta (llatí)locuslocus / loci (llatí)vanitasvanitas / vanitates (llatí)


Pronunciació de vocals en contacte en dos mots seguits
Contacte entre dues vocals tòniques
Contacte entre dues vocals àtones

De vegades, es troben en contacte vocals que pertanyen a mots diferents. Aquest contacte es pot resoldre, segons els parlars i el tipus de vocal, de manera diferent: es poden mantenir les dues vocals en síl·labes diferents (es pronuncien com un hiat), es poden pronunciar les dues vocals en una sola síl·laba (es produeix un diftong), o bé es pot elidir una de les dues vocals.
Entre altres factors, el contacte es resol d'una manera o d'una altra segons si les vocals són àtones o tòniques i segons la posició que ocupen.
1.	Vocal tònica seguida de vocal tònica:
El contacte entre dues vocals tòniques es resol amb hiat quan la segona té l'accent principal de frase. Per exemple: capità àgil, botí ínfim, ressò òptim, capità únic, botí òptim, ressò únic.
Quan la segona té un accent secundari i l'accent principal recau sobre un dels mots següents, la reducció és possible si les vocals són les mateixes,  i si no ho són, és possible la formació d'un diftong. Per exemple: mà àgil i dinàmica [a], faré esses sonores [e], traduí himnes antics [i]; farà ulls clucs [aw], qui omple la gerra [jò], algú arma una bronca [wa].
2.	Vocal àtona seguida de vocal àtona:
Si coincideixen dues vocals idèntiques, normalment hi ha reducció a una sola vocal. Per exemple: calendari italià [i], residu urbà [u], home educat (vocal neutra o [e], segons el parlar); coco obert ([u] o [o], segons el parlar) i taronja amarga (vocal neutra o [a], segons el parlar).
En els parlars que no presenten reducció de a, e i o àtones, quan aquestes vocals es combinen amb una i o una u, se sol formar un diftong. Per exemple: tasca urgent [aw], aire irrespirable [ej], burro unicolor [ow]; guru astut [wa], residu espacial [we], armari obert [jo]. També se solen pronunciar amb diftong altres combinacions, com ara roba ordinària [ao].
En els parlars en què hi ha reducció de les vocals a, e i o àtones, dues vocals neutres es redueixen a una: cadira amplíssima, llibre antic, menja enciam, arbre esquifit. I fins i tot és possible la reducció a una única vocal en seqüències de tres vocals neutres: venia a estendre. Quan entren en contacte una vocal neutra i una i o una u, es forma diftong, però també hi pot haver elisió de la vocal neutra: cosa intranscendent o sega un camp.
En les seqüències de i o u davant de vocal neutra, es pot produir formació de diftong creixent, però també elisió de la vocal neutra: pati abandonat, barri especial, vidu americà o mutu esforç.
En general, tots aquests fenòmens descrits també tenen lloc quan hi ha contacte entre les vocals final i inicial dels dos components d'un compost o d'un mot prefixat, i també quan un mot va precedit o seguit de pronom feble. Així, se sol donar l'elisió en casos com contraacusació, centreesquerra o radiooient. En canvi, se sol produir diftongació en casos com contraindicar, francoirlandès, hispanoholandès, s'hi assembla o compra-ho. No obstant això, si la segona vocal és tònica, sol haver-hi hiat: tallaungles o multiús.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.4)


Lèxic. Lèxic especialitzat. Ciències socials

El verb migrar té el significat d''anar d'un lloc a un altre, especialment d'una regió a una altra per residir-hi'. A partir d'aquest verb es poden formar els derivats següents: migrant, emigrant i immigrant. El mot migrant, com a adjectiu i substantiu, fa referència a una persona que migra. Per exemple:
Els veïns d'aquell poble fronterer preparaven entrepans per als migrants.
El terme emigrant, com a adjectiu i substantiu, serveix per designar la persona que deixa un territori per establir-se en un altre. Per exemple:
Durant la Guerra Civil, pel coll dels Belitres hi van passar un munt d'emigrants (persones que van abandonar el seu país per establir-se en un altre).
El terme immigrant, com a adjectiu i substantiu, serveix per designar la persona que arriba a un territori per establir-s'hi. Per exemple:
En aquest barri hi viuen molts immigrants (persones vingudes d'altres països).
Convé tenir en compte que  les expressions persones migrades o migrats, migrades no són vàlides per fer referència als migrants. L'adjectiu migrat, migrada té el significat 'que no arriba de molt al tant que caldria'. Per exemple:
Amb aquest pressupost migrat no podem esperar miracles.


Com es diu pincho moruno en català?
pinxo, brotxeta o broqueta?

Lèxic. Lèxic especialitzat. Alimentació. Gastronomia

L'ast petit de metall o de fusta amb el qual s'enfilen trossos d'aliments es denomina broqueta. Per extensió, reben el mateix nom les menges que es preparen i se serveixen amb aquest estri. Per exemple:
He de comprar broquetes per a la barbacoa de diumenge.
Cada dissabte baixem a sopar al bar i demanem patates braves i broquetes morunes.
Les broquetes de fruita que vaig preparar per a l'aniversari de l'Albert van ser un èxit.
En canvi, les formes pinxo i brotxeta no són adequades en aquest sentit. D'una banda, pinxo és 'home que fa gala d'ésser valent, que tracta d'imposar-se per la seva valentia, infonent por' i, de l'altra, brotxeta és un tipus de brotxa de mida petita.


Els verbs de percepció mirar i veure tenen significats molt similars.  D'una banda, el verb mirar designa una acció voluntària i significa 'observar amb els ulls' o 'aplicar la vista sobre algú o alguna cosa per tal de veure-la'.
De l'altra, el verb veure, en la seva accepció més general, fa referència a un acte involuntari: 'Algú percebre algú, un animal, una cosa, un esdeveniment, a través dels ulls'.
Així, es diu, per exemple, Mireu si el semàfor canvia de color abans de creuar el carrer, i, en canvi, cal dir He vist la Maria al supermercat.
El verb veure, però, també es pot usar com a verb de percepció voluntària amb el significat de 'mirar un espectacle, una pel·lícula, seguint-ne el desenvolupament'. Per tant, en alguns contextos són possibles tots dos verbs. Per exemple:
Aquesta nit volem mirar una pel·lícula de por
No us podeu passar tot el dia mirant dibuixos a la tele
o bé
Aquesta nit volem veure una pel·lícula de por
No us podeu passar tot el dia veient dibuixos a la tele.
Malgrat això, per fer referència a la televisió, és més general l'ús de mirar que no pas el de veure.


Es pot dir contemplar la possibilitat?
Usos del verb contemplar

El diccionari normatiu recull tres significats diferents per al verb contemplar: 'esguardar atentament un objecte absorbint-se en la seva vista', 'donar a algú tots els gustos, totes les satisfaccions' i 'meditar sobre una qüestió religiosa o intel·lectual'. Per exemple:
No soc astrònoma, però m'encanta contemplar els estels.
Com que és l'únic net, tota la família el contempla i no li neguen res.
L'ermitana contemplava Déu des d'aquell racó de món.
Altres usos de contemplar, amb els sentits de 'considerar, preveure', 'establir, regular' o 'incloure', no són adequats en català, i s'han de fer servir altres verbs o construccions, depenent del context, com ara considerar, tenir en compte, preveure, establir, disposar, regular, determinar, estipular, recollir, contenir o incloure. Per exemple:
La meva empresa considera la possibilitat d'obrir dues sucursals (i no contempla la possibilitat).
El decret estableix sancions elevades per als infractors (i no contempla sancions).
Al Ple del mes passat, l'Ajuntament va regular els accessos al recinte (i no va contemplar els accessos).
El llibre Personatges que haurien de ser cèlebres conté una trentena de biografies (i no contempla una trentena).


En català hi ha diverses alternatives per a les formes col·loquials chivato, chivata, com ara bocamoll, bocamolla, xerraire, espieta o delator, delatora, segons el context. Per exemple:
La meva germana va dir als meus pares que havíem tornat a casa a les set del matí: és una bocamolla!
El Marc és un xerraire i va escampar per tot el departament que jo no suportava el meu cap.
Ningú s'esperava que una delatora tirés per terra una xarxa de negocis il·legals.
Així mateix, els verbs chivar, chivarse i chivatear es poden traduir, depenent del context, per verbs com ara xerrar, delatar, acusar, cantar o piular. Per exemple:
No em sembla bé que els companys copiïn, però no ho xerraré als professors.
Tothom s'enduia bolígrafs de l'oficina fins que la Marina ens va delatar.
M'han cosit a preguntes i al final he cantat que la Laia i l'Ernest estan junts.


La forma recorrent, amb o, és el gerundi del verb recórrer. Per exemple:
Recorrent a l'engany no arreglaràs el problema.
Recorrent contra la sentència mostrem que hi estem en desacord.
Estem recorrent Menorca i no tornarem fins la setmana que ve.
En canvi, recurrent, amb u, és un adjectiu que expressa que un fenomen s'esdevé repetidament, o que un òrgan torna al punt d'origen, o bé un substantiu que designa la persona que presenta un recurs. Per exemple:
Els noms i les edats de les persones són temes recurrents en moltes converses.
Es va lesionar el nervi recurrent.
Tots els recurrents van anar plegats al jutjat.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (2.2.2.3a)


Majúscules i minúscules en noms de balls

Els noms dels balls i les danses, de qualsevol tipus, s'escriuen amb minúscula inicial. Per exemple:
En moltes poblacions del Vallès es manté el ball de gitanes.
A Mallorca vam xalar amb el ball de bot.
Els convidats al casament van acabar ballant una conga, com era previsible.
Les parelles d'avis esperen amb ànsia els pasdobles de la Festa Major.
El twist és un ball ràpid.


fer + infinitiu + sintagma nominal: fer riure algú o fer riure a algú?

Quan el verb fer va seguit d'un infinitiu, el sintagma que seria el subjecte de l'acció representada pel verb en infinitiu es comporta com un complement directe i, seguint el criteri general, no va precedit de la preposició a. Així, s'escriu, per exemple:
El mag va fer riure els més petits (i no pas El mag va fer riure als més petits).
Han fet seure les convidades d'honor a la primera fila (i no pas Han fet seure a les convidades d'honor a la primera fila).
Faran venir els músics a dos quarts de vuit del vespre (i no pas Faran venir als músics a dos quarts de vuit del vespre).
Si el subjecte és un pronom quantificador referit a persones com ara tothom, cadascú, qualsevol, ningú o algú, pot anar introduït per la preposició a:
Fer canviar d'idea algú o bé Fer canviar d'idea a algú.
Aquest sintagma, doncs, apareix sempre després del verb i pot ser representat per un pronom feble d'acusatiu:
El mag els va fer riure.
Les han fetes seure a la primera fila.
Els faran venir a dos quarts de vuit del vespre.
En el cas que l'infinitiu vagi acompanyat d'un complement directe, aquest sintagma que seria el subjecte gramatical de l'infinitiu es comporta com un complement indirecte, i llavors sí que va precedit de la preposició a. Així mateix, es pronominalitza amb un pronom feble de datiu. Per exemple:
Volen fer pagar les despeses de les obres als propietaris de la casa.
Li faran fer els deures una altra vegada.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (26.6.2a)


El verb avisar és transitiu i la persona o entitat avisada sempre és el complement directe. Aquest complement directe habitualment no va introduït per cap preposició. A més del complement directe, aquest verb pot dur altres complements introduïts per una conjunció o la preposició de (que s'elideix davant la conjunció que). Per exemple:
Van avisar la directora perquè hi havia una baralla al pati.
Avisa en Jordi que la Clàudia és fora i no vindrà.
La UE va avisar aquell país de mesures coercitives.
Sempre que el referent sigui clar, el complement directe es pot pronominalitzar. Per exemple:
Van avisar-la perquè hi havia una baralla al pati.
Avisa'l, si us plau, ara tinc un moment per parlar-hi.


Com s'escriuen els jocs i els videojocs?
scrabble o Scrabble?

Les denominacions genèriques de jocs en català s'escriuen en rodona i minúscules inicials, excepte si coincideixen amb un nom comercial, cas en què van en rodona i amb majúscula a la inicial absoluta. Per exemple:
Jugar a fet i amagar al poble és molt divertit, perquè a tot arreu hi ha racons per amagar-s'hi.
El tauler del parxís és inseparable del joc de l'oca.
L'únic joc de cartes que m'agradava era el burro.
Les competicions de Scrabble en català són molt concorregudes.
Iaia, els Reis em portaran El monstre de colors.
D'altra banda, els títols de videojocs, com que es consideren una obra de creació, s'escriuen en cursiva i amb la inicial en majúscula. Per exemple:
Descarrega't el nou videojoc Crims: casos oberts.
A la meva filla li agrada molt jugar a Neva.
Si el títol se cita en una llengua que no és el català, es respecta l'ús de majúscules i minúscules de la llengua de citació. Per exemple:
Vull ser arquitecta des que jugava a Minecraft.
M'he comprat unes quantes figures de League of Legends.


El verb enfrontar es fa servir per expressar que algú o alguna cosa posa en situació d'oposició dues coses o persones. Per exemple:
L'acceptació de l'herència de la seva àvia va enfrontar el Pere amb la seva germana.
El campionat enfrontarà els dos equips principals de la ciutat.
Si es vol expressar que un subjecte fa una acció de reacció cap a una dificultat, un repte, etc., el verb que cal fer servir és afrontar, i no pas enfrontar. Per exemple:
En aquesta pel·lícula els herois han d'afrontar l'aparició d'uns enemics nous que no els ho posaran fàcil.
L'accés a l'habitatge és una qüestió prioritària que els governants han d'afrontar.
En un sentit pròxim a aquest, sí que es pot fer servir el verb pronominal enfrontar-se, que té el significat de 'mantenir una oposició manifesta davant algú, davant una situació, davant una dificultat, davant un repte, davant una responsabilitat'. Per exemple:
El Pere i la seva germana es van enfrontar per l'herència de l'àvia.
El meu equip s'enfrontarà al seu etern rival en aquest campionat.
Els herois s'han d'enfrontar als enemics.


Règim del verb col·laborar
col·laborar a, col·laborar amb o col·laborar en?

El verb col·laborar, amb el significat de treballar en una tasca comuna o en la consecució d'un objectiu comú, duu un complement introduït per la preposició en:
Sempre col·laborem en el recapte d'aliments com a voluntaris.
L'Associació de Veïns col·laborarà en la Festa Major organitzant un berenar per a la canalla.
Quan el complement està format per una oració d'infinitiu, en registres formals és preferible canviar la preposició en per a, seguint el criteri general que s'explica en aquesta fitxa. Per exemple:
Gràcies per col·laborar a fer que aquesta celebració sigui un èxit any rere any.
D'altra banda, el verb col·laborar pot dur un complement introduït per la preposició amb quan es vol expressar la persona o col·lectiu amb el qual es duu a terme la col·laboració:
En aquest disc el grup Alosa ha col·laborat amb altres formacions musicals.
L'Ajuntament col·laborarà amb les entitats culturals de la ciutat en la creació de nous espais de trobada.


L'expressió la mar de significa 'molt' o 'en gran quantitat', i pot acompanyar noms, adjectius i adverbis. Per exemple:
A la calaixera dels avis hi vaig trobar la mar de coses.
La Glòria està la mar de contenta perquè li ha tocat una bicicleta en un sorteig.
El dia de l'operació, tot l'equip de la clínica em va tractar la mar de bé.


Majúscules i minúscules en noms de grups musicals i companyies artístiques

Els noms de grups artístics, com ara formacions musicals i companyies de teatre i dansa, s'escriuen en majúscules, llevat dels articles, les preposicions i les conjuncions que no estan en posició inicial. Per exemple:
Antònia Font
Els Amics de les Arts
La Calòrica
IT Dansa
Orquestra Simfònica del Vallès
Companyia Elèctrica Dharma
Polifònica de Puig-reig
Dones Que Cremen Romaní
Cal tenir en compte que els noms com ara coral, cobla, companyia o orquestra només s'han d'escriure en majúscula si formen part del nom propi del grup; si no en formen part, s'han d'escriure en minúscula com a noms genèrics. Per exemple:
La coral Vozes canta per les festes de la Mercè.
La cobla La Principal del Llobregat té gairebé cent anys.
La companyia Comediants ha actuat arreu del món.


El pronom en en funció de complement de règim

El complement de règim és aquell complement verbal necessari introduït per una preposició. Per exemple:
La Cristina sempre s'encarrega d'avisar el personal.
El pronom en substitueix complements de règim introduïts per la preposició de. Per exemple:
No te'n burlis, de la Maria.
A l'acte hi havia tots els directius de la institució, però ell no se'n va adonar (no es va adonar que hi havia tots els directius de la institució).
Te'n recordaràs, de portar el llibre?
Admeten la pronominalització amb en verbs de naturalesa diversa, com ara els següents.
1.	Els verbs que demanen un complement introduït per la preposició de, com ara adonar-se, burlar-se, fiar-se, queixar-se o recordar-se, parlar, renegar, dubtar, etc. Per exemple:
No me'n fio, de la Roser.
Del cristianisme, en va renegar i es va declarar ateu.
Acabarà comprant-se el pis, no en dubtis pas.
2. Els verbs que demanen un locatiu d'origen, com ara sortir o eixir: Per exemple:
De l'estació no n'ha sortit/eixit cap passatger.
Els verbs de moviment que demanen un locatiu d'origen i un de destinació (tornar, venir, baixar) porten el pronom en quan es dona prioritat al locatiu d'origen i el locatiu de destinació és conegut pel context. Per exemple:
Quan tu hi vas, jo ja en torno.
—No havies d'anar a la biblioteca?
—Ara en vinc.
L'Eugènia és al pis de dalt: no començarem el vermut fins que (en) baixi.
Es poden relacionar amb aquest grup els predicats del tipus ser fora, ser lluny o quedar al marge. Per exemple:
Quan en seràs fora, veuràs que bé que es menja en aquest país.
Ara que en soc lluny enyoro la família.
Ella s'ocupa d'organitzar celebracions: en queden al marge altres tipus d'activitats.
Sobretot en els casos de lluny i fora, també és natural de no esmentar el complement: Quan seràs fora, pensaràs que bé que es menja en aquest país; Ara que soc lluny enyoro la família.
3.	Els verbs transitius que demanen un complement de règim com ara carregar, farcir, omplir, inundar o untar. Per exemple:
Van anar a buscar bolets i en vam omplir tres cistells.
Van collir quilos de préssecs i en vam carregar dos camions.
Ha començat a treure factures i rebuts antics que tenia desats a les carpetes i n'ha inundat l'escriptori.
Qui oli remena els dits se n'unta.
Hem comprat un estoc de llibres i n'hem distribuït als casals del barri.
4.	Casos concrets de verbs (aprendre, saber, ensenyar) que poden regir dues preposicions diferents però, pel que fa a la pronominalització d'aquest complement, sol dominar una de les dues. Per exemple, aprendre a/de tocar la guitarra es pronominalitza amb en:
N'ha après amb poc temps.
També es pronominalitza amb en el complement del verb saber en l'accepció de 'tenir la capacitat, la ciència, la pràctica (de fer alguna cosa)', que admet la preposició de:
Ja sap (de) escriure (Ja en sap).
Sap molt de geografia (En sap molt).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (18.6.3.3)


Règim verbal de contribuir: contribuir en el desenvolupament o contribuir al desenvolupament?

El verb contribuir exigeix un complement introduït per la preposició a, tant si es fa servir amb el significat de participar en l'esdeveniment d'una obra o d'una activitat, com si s'usa amb el significat de donar suport a una causa o de participar en el finançament d'un afer, etc. Per exemple:
El govern ha contribuït al desenvolupament de la indústria amb inversions a llarg termini.
Es debat si les noves tecnologies contribueixen a aïllar les persones.
Podeu contribuir a la campanya amb un donatiu o bé fent voluntariat.


Convencions. Altres convencions de la llengua

Les adreces postals segueixen unes convencions de redacció que cal tenir en compte. Quan van en un sobre, una targeta, etc., s'escriuen a sota del nom de la persona o de l'entitat destinatària i solen presentar la informació ordenada de la manera següent: en la primera línia s'escriuen la via pública, el número i el pis, i en la línia de sota s'indiquen el codi postal, la localitat i, si es creu necessari, la província o el país. Per exemple:
Carme Serradell Pau
C. del Canigó, 6, 1r 1a
17130 L'Escala (Girona)
El nom de la via va precedit de l'abreviatura que indica el tipus de via. L'abreviatura ha d'anar amb majúscula inicial, perquè encapçala el paràgraf: C. (o C/) per a 'carrer', Av. per a 'avinguda', Pl. per a 'plaça', etc. En el cas que després del nom genèric de la via hi hagi la preposició de o la preposició i un article, aquests s'escriuen amb minúscules. També es pot optar per prescindir-ne. Per exemple:
Pl. del Diamant
C. de la Costeta
Pl. Catalunya
C. Diputació
El nom del carrer i el número se separen per mitjà d'una coma. Si s'indiquen altres elements, com ara pisos i portes, també es fa servir la coma per separar-los de la resta:
C. de Mary Santpere, 13, baixos
Av. d'Ausiàs March, 29, escala B, 3r 4a
Quan el número del carrer es representa amb milers, s'escriu sense punt: Gran Via de les Corts Catalanes, 1003. Si el domicili comprèn dos o més números contigus, se separen amb un guionet: C. Mallorca, 201-203.
Els ordinals que indiquen pis, porta, etc., s'escriuen sempre abreujats, seguint els criteris generals que s'expliquen en aquesta fitxa.
Pel que fa al codi postal i la localitat, s'escriuen separats per un espai en blanc. Si es vol indicar una divisió territorial superior (generalment la província o el país), es pot fer tot seguit entre parèntesis.
Finalment, l'article que acompanya els topònims s'escriu amb majúscula, perquè es tracta com si encapçalés el paràgraf. Per exemple:
25243 El Palau d'Anglesola (Lleida)
43890 L'Hospitalet de l'Infant


Verb traslluir-se: amb -eix- o sense?
es traslluu o es trasllueix?, es traslluï o es trasllueixi?

Hi ha verbs de la tercera conjugació que poden conjugar-se com a incoatius, és a dir, amb l'increment -eix- (-esc-, -ix-, -isc-) en les tres persones del singular i la tercera del plural del present d'indicatiu, el present de subjuntiu i l'imperatiu, o bé com a purs, és a dir, sense aquest increment. Ara bé, el significat del verb canvia segons el model que segueixin.
Quan el verb traslluir-se es fa servir amb el sentit de 'passar i deixar-se veure la claror a través d'un cos translúcid', es conjuga sense l'increment -eix- (es traslluu o es trasllú, es traslluen, es traslluï...). Per exemple:
La figura del sospitós es traslluu darrere les cortines.
M'agrada veure com les primeres clarors del dia es traslluen entre la boira.
En canvi, es fan servir les formes amb l'increment -eix- (es trasllueix, es trasllueixen, es trasllueixi...) quan traslluir-se té el significat de 'manifestar-se un fet per indicis que es poden percebre'. Per exemple:
El ressentiment es trasllueix de tot el que diu.
Intenta dissimular davant de tothom, però no pot evitar que en el seu rostre es trasllueixi un interès per ella.


Per substituir la locució adverbial castellana a tope, que significa que algú va fins al màxim de les seves possibilitats, o que s'ha arribat al màxim de la capacitat, hi ha opcions molt diverses, depenent del context: al cent per cent, al límit, al màxim, a tota castanya, a tota pastilla, de bòlit, de gom a gom, intensament, ple a vessar o ple fins dalt. Per exemple:
L'estiu passat es va dedicar al cent per cent a escriure la novel·la.
Estava entusiasmada amb el cotxe nou i vaig accelerar al límit.
Quan era jove, vaig viure la nit al màxim.
Per aquell camí tan pla, el Biel pedalava a tota castanya.
La veïna de dalt sempre posa la música a tota pastilla.
Entre la família, la feina i la casa, fa anys que vaig de bòlit!
Com que és dilluns, la sala d'espera s'ha omplert de gom a gom.
Dalt de l'escenari vam xalar intensament.
El meu avi tenia una habitació plena a vessar de llibres i àlbums de fotos.
Tornant de vacances, vam omplir fins dalt el carro del supermercat.


El verb afegir, amb el significat de 'posar de més un element a un grup format, a una acció en curs', necessita un complement directe i també un complement preposicional que es correspon amb el grup format o l'acció en curs en què es posa un element de més, i que se sol pronominalitzar amb hi. Per exemple:
Vam haver d'afegir un cobert a taula, perquè l'avi es va presentar a última hora.
He volgut afegir dos capítols a la novel·la: em semblava massa curta.
Teníem el mural quasi enllestit, però la Clàudia hi ha afegit dos dibuixos.
Van formar grup a principi de curs, i jo m'hi vaig afegir més tard.
Als problemes de salut que arrossega s'hi ha d'afegir la intolerància a la lactosa.
En contextos determinats, com ara receptes de cuina o formularis, en què queda molt clar el referent del complement preposicional, se'n pot prescindir. Per exemple:
Quan l'oli comenci a brillar, afegiu el gingebre i l'all.
Podeu afegir algun comentari. (a sobre del camp de resposta d'un formulari)
D'altra banda, quan afegir fa de verb de dicció, és habitual que no porti el pronom, però també és possible mantenir-lo. Per exemple:
Després de l'esbroncada, va afegir: "Que no torni a passar més!".
"Em descuidava de dir-vos que heu de retornar el material", ha afegit.
"No t'amoïnis, nosaltres t'ajudarem", hi afegí la Mariona.


La porció amb forma generalment triangular que es talla d'una peça gran de formatge s'anomena en català porció de formatge o tall de formatge. Per exemple:
Van omplir tota una taula del pica-pica amb porcions de formatges variats.
Els talls de formatge són fàcils de menjar.
El terme equivalent en castellà és cuña de queso.


El document o escrit signat en què es declara haver rebut una carta, una tramesa, un paquet, etc., s'anomena en català justificant de recepció o acusament de recepció. També és vàlida la locució verbal acusar recepció. Per exemple:
Vam tenir problemes per reclamar contra l'empresa perquè havíem perdut el justificant de recepció del paquet.
El carter em va demanar que li signés l'acusament de recepció.
Acusem recepció de la comanda de llibres que us vam sol·licitar amb data 30 de març.
A més, per als correus electrònics, es pot fer servir confirmació de recepció. Per exemple:
La safata d'entrada està plena de les confirmacions de recepció que va demanar la meva companya.
D'altra banda, les formes avís de rebuda i avís de recepció no es recomanen en els registres formals com a sinònimes de justificant de recepció o acusament de recepció, perquè el substantiu avís no implica que hi hagi cap declaració signada. Són adequades en casos com per exemple:
Un paperet enganxat a la taula em va servir per escriure l'avís de rebuda del sobre.


Amb el significat d''impregnat d'aigua o d'un altre líquid', són vàlids igualment tant l'adjectiu moll, molla com el participi (que pot tenir valor d'adjectiu) mullat, mullada. Per exemple:
Ha plogut molt i la roba està molla.
Ha plogut molt i la roba està mullada.
Tornant de la platja, el Joan tenia els peus molls.
Tornant de la platja, el Joan tenia els peus mullats.


Com es diu Nunca te acostarás sin saber una cosa más en català?

En català hi ha opcions diverses per expressar que cada dia s'aprenen coses noves, com ara:
Un dia no passaràs que una cosa no sabràs.
No te n'aniràs al llit sense haver après alguna cosa de profit.
Sempre se n'aprenen de noves.
Tots els dies són bons per aprendre.
Mai no se'n sap prou.
Per exemple:
Acabo de veure a internet que es pot fer pa sense forn. Sempre se n'aprenen de noves!
M'han dit que la nova alcaldessa havia anat a la mateixa escola que jo. Un dia no passaràs que una cosa no sabràs!