hivernació o hibernació?
hivernar o hibernar?

Les formes hivernació i hibernació (i els verbs hivernar, hibernar) tenen significats diferents.
El terme hibernació té els significats següents:
1. Designa el conjunt de fenòmens biològics provocats per l'hivern en la major part dels homeoterms i en alguns mamífers i ocells, i que serveixen per resistir el medi desfavorable aïllant-los-en. Per exemple: L'os està en hibernació.
2. Vol dir també 'inactivitat, inèrcia'. Per exemple: Després de la guerra, els sindicats quedaren uns quants anys en hibernació.
3. Fa referència al procediment aplicat als olis comestibles consistent en un refredament a baixes temperatures i una posterior decantació de l'oli líquid que sobreneda.
El terme hivernació, en canvi, significa 'estada en un indret durant l'hivern'. Per exemple: La hivernació dels pastors a les cabanyes de la vall era molt dura.
El verb hibernar significa 'estar en hibernació' i 'sotmetre un oli a hibernació'. Per exemple: Els ossos hibernen durant mesos.
El verb hivernar, en canvi, només significa 'passar l'hivern en un lloc'. Per exemple: Abans de morir, Chopin va decidir hivernar a Mallorca. A la vall hi havia unes quantes cabanyes on els pastors anaven a hivernar.


el cognom Plaixats (Plaxats)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Plaixats.
La variant prenormativa Plaxats no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.

Optimot, Departament de Política Lingüística, Generalitat de Catalunya


el cognom Pié (Pie)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Pié.
La variant prenormativa Pie no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Pertegàs (Perdegas, Pertegás, Pertegaz, Partegás)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Pertegàs.
Les variants prenormatives Perdegas, Pertegás, Pertegaz i Partegás no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Perenya (Pereña, Pareña)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Perenya.
Les variants prenormatives Pereña i Pareña no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Meranges (Maranges)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Meranges.
La variant prenormativa Maranges no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Mercer (Marcé, Mercé, Marsé)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Mercer.
Les variants prenormatives Marcé, Mercé i Marsé no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Marquès (Marques, Marqués)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Marquès.
Les variants prenormatives Marques i Marqués no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Martí (Marti)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Martí.
La variant prenormativa Marti no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Marlí (Marli)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Marlí.
La variant prenormativa Marli no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Marçal (Marsal, Marzal)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Marçal.
Les variants prenormatives Marsal i Marzal no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Massós (Masós)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Massós.
La variant prenormativa Masós no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Maça / Massa (Masa)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Maça, mentre que la forma Massa es considera acceptable per a un ús com a cognom.
La variant prenormativa Masa no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Messeguer (Masagué, Masaguer, Mesegué, Meseguer, Massagué, Massaguer, Massegué)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Messeguer.
Les variants prenormatives Masagué, Masaguer, Mesegué, Meseguer, Massagué, Massaguer i Massegué no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Massegur (Masagú, Massagú, Massagur, Masegú, Masegur, Massegu, Massegú, Massegur)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Massegur.
Les variants prenormatives Masagú, Massagú, Massagur, Masegú, Masegur, Massegu, Massegú i Massegur no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Massoni (Masoni)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Massoni.
La variant prenormativa Masoni no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Massafred (Massafret, Masafret)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Massafred.
Les variants prenormatives Massafret i Masafret no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Massuet (Masuet)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Massuet.
La variant prenormativa Masuet no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Mainau (Maynau)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Mainau.
La variant prenormativa Maynau no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Medinyà (Mediñá, Madiñá, Madinyà)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Medinyà.
Les variants prenormatives Mediñá, Madiñá i Madinyà no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Melià (Melia, Meliá, Maliá)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Melià.
Les variants prenormatives Melia, Meliá i Maliá no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Miàs (Miás, Mias)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Miàs.
Les variants prenormatives Miás i Mias no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Miró (Miro)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Miró.
La variant prenormativa Miro no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Montfort (Monfort, Munfort)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Montfort.
Les variants prenormatives Monfort i Munfort no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Montoliu (Montolio, Montuliu)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Montoliu.
Les variants prenormatives Montolio i Montuliu no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Montsonís (Monsonís, Monzonís, Monsunís)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Montsonís.
Les variants prenormatives Monsonís, Monzonís i Monsunís no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Morguí (Morgui)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Morguí.
La variant prenormativa Morgui no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Moià (Moya, Moyá, Moiá)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Moià.
Les variants Moya, Moyá i Moiá no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Morei (Morey)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Morei.
La variant prenormativa Morey no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Moixó (Moxó, Muxó)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Moixó.
Les variants prenormatives Moxó i Muxó no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


En català, els termes que serveixen per fer referència a la pràctica de caràcter juvenil que consisteix a consumir en un espai públic begudes alcohòliques a baix preu, sovint barrejades en ampolles grosses, són botellot i entrompada. Amb aquest mateix significat, de vegades s'usa el mot botellada, malgrat que no és recollit per cap obra lexicogràfica de referència.
Si es vol fer servir la forma castellana botellón en un text en català, cal escriure-la en cursiva per indicar que es tracta d'un mot d'una altra llengua.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Tecnologies de la informació i la comunicació

Aquests dos termes, esteganografia i criptografia, són sinònims en llengua general segons el diccionari de l'Institut d'Estudis Catalans.
Ara bé, en àmbits molt especialitzats entre l'un i l'altre es pot distingir un matís important.
Així, el terme esteganografia designa el conjunt de tècniques que
permeten ocultar un missatge secret en un altre de públic. El missatge secret pot ser
llegit amb l'ajuda de claus que són distribuïdes estratègicament entre
els que hi tenen accés. A banda de claus, també hi poden haver altres mecanismes d'obtenció del missatge com ara la tinta invisible, determinats colors d'imatges o freqüències de so en cançons. És un mètode d'origen antic que actualment s'utilitza en comunicacions digitals com a resposta a les limitacions que imposen alguns governs a utilitzar mètodes criptogràfics i davant la necessitat de certs usuaris de comunicar-se amb total confidencialitat.
En canvi, la denominació criptografia designa el
conjunt de tècniques d'encriptació de missatges en què, a diferència de l'esteganografia, s'usa una clau i algoritmes per transformar un
missatge per tal que tingui una aparença irreconeixible. El missatge original es pot recuperar amb l'aplicació d'una clau.


col·legislar, col·legislador, col·legisladora
Mots derivats amb el prefix 'col-'

Malgrat que els diccionaris no recullen el verb col·legislar ni l'adjectiu col·legislador, col·legisladora, aquests mots s'han format adequadament segons el procés de formació de paraules per derivació propi del català.
El prefix col- és la variant del prefix con- (que significa 'en comú', 'conjuntament') utilitzada davant dels mots començats amb l, com ara col·lateral, col·lineal o col·litigant. Aquests compostos s'escriuen amb ela geminada.
Així, a partir del verb legislar i l'adjectiu legislador, legisladora, amb l'addició del prefix abans esmentat, es poden formar els mots col·legislar ('legislar conjuntament') i col·legislador, col·legisladora ('que legisla juntament amb un altre').


el cognom Basset (Baset)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Basset.
La variant prenormativa Baset no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Bassets (Basets)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Bassets.
La variant prenormativa Basets no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Balcells (Balsells, Valsells)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Balcells.
Les variants prenormatives Balsells i Valsells no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Vallmanya (Ballmaña, Vallmaña)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Vallmanya.
Les variants prenormatives Ballmaña i Vallmaña no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Carabassa (Carabasa)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Carabassa.
La variant prenormativa Carabasa no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Carreró (Carrero, Carraró)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Carreró.
Les variants prenormatives Carrero i Carraró no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Casassaies (Casasayas)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Casassaies.
La variant prenormativa Casasayas no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Castilló (Castillo)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Castilló.
La variant prenormativa Castillo no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Granyeres (Grañeras)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Granyeres.
La variant prenormativa Grañeras no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Jover (Jové, Juvé)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Jover.
Les variants prenormatives Jové i Juvé no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


'permeable' i 'impermeable' (sentit figurat)

Estrictament, una cosa permeable és la que deixa passar un gas o un líquid a través dels seus porus. Així, hi ha roques que són permeables perquè deixen passar l'aigua.
Això no obstant, d'acord amb el diccionari normatiu, també es pot utilitzar la paraula permeable (o impermeable) metafòricament o figuradament en el sentit de 'sensible' (o 'insensible') o 'obert' (o 'tancat') a les novetats.
Per exemple: La societat és permeable a les noves tendències. La seva obra literària va ser impermeable als corrents estètics de l'època.


el cognom Cerdà (Cerda, Cerdá, Sardá, Sardà)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Cerdà.
Les variants prenormatives Cerda, Cerdá, Sardà i Sardá no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Comesolives o Comesòlibes (Comasolivas, Comesolivas)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Comesolives o Comesòlibes, segons el seu origen etimològic.
Les variants prenormatives Comasolivas i Comasolives no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


El cognom Masdeu (Masdéu)
Forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Masdeu.
La variant Masdéu no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, a causa de la reducció dels mots que duen accent diacrític aprovada per l'Institut d'Estudis Catalans l'any 2017.


El cognom Maideu (Maydeu, Maidéu)
Forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Maideu.
La variant Maydeu no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent. La variant Maidéu tampoc no s'hi adequa, a causa de la reducció dels mots que duen accent diacrític aprovada per l'Institut d'Estudis Catalans l'any 2017.


el cognom Maselies (Masalias)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Maselies.
La variant prenormativa Masalias no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Gavaldà (Gavalda, Gavaldá, Gabaldá, Gabaldà)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Gavaldà.
Les variants prenormatives Gavalda, Gavaldá, Gabaldá i Gabaldà no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Poses (Posas)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Poses.
La variant prenormativa Posas no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Catà (Cata, Catá)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Catà.
Les variants prenormatives Cata i Catá no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Sementer (Sementé, Samanté)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Sementer.
Les variants prenormatives Sementé i Samanté no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Escarceller (Escarcellé, Escarsellé)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Escarceller.
Les variants prenormatives Escarcellé i Escarsellé no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Estopà (Estopa, Estopá)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Estopà.
Les variants prenormatives Estopa i Estopá no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Manent (Manén)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Manent.
La variant prenormativa Manén no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


Els adjectius acabats en -anual volen dir 'que té lloc x vegades l'any', mentre que els acabats en -ennal volen dir 'que dura x anys' o 'que té lloc cada x anys'.
Al diccionari normatiu trobem, per exemple, plurianual i pluriennal, i bianual i biennal, amb els significats següents:
Plurianual: que té lloc diverses vegades l'any.Pluriennal: que té una durada de dos o més anys ('pla pluriennal'); que s'esdevé després de diversos anys.Bianual: que té lloc dues vegades l'any.Biennal: que dura dos anys; que es repeteix cada dos anys ('concurs biennal'); manifestació de caràcter artístic que té lloc cada dos anys.
Per tant, quan ens referim a actuacions que han de durar diversos anys, hem de dir, per exemple, despesa pluriennal, conveni pluriennal o programa pluriennal.


el cognom Muntades (Muntadas, Montades, Montadas)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Muntades.
Les variants prenormatives Muntadas, Montades i Montadas no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Ninyerola (Niñerola)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Ninyerola.
La variant prenormativa Niñerola no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


Es pot dir invasiu, invasiva (ciències de la salut) en català?

Lèxic. Lèxic especialitzat. Ciències de la salut

L'adjectiu normalitzat invasiu, invasiva es refereix al procediment mèdic per al tractament o la diagnosi que comporta una incisió o una inserció d'un instrument a través de la pell o d'una cavitat corporal. Així, una ecografia es considera un procediment exploratori no invasiu i, en canvi, una artroscòpia és un mètode invasiu.
El mateix adjectiu s'aplica als processos patològics que tendeixen a afectar els teixits veïns. Per exemple, es pot dir que el càncer sol tenir un comportament invasiu.
L'ús d'aquest adjectiu, però, és inadequat per fer referència a qualsevol tractament que afecta negativament l'organisme, ús que s'ha estès per influència de l'anglès, i que per això és força habitual de documentar en contextos com abans d'acceptar un tractament molt invasiu cal estar informat. Segons el context, doncs, s'han de fer servir adjectius com agressiu, traumàtic, cruent, lesiu, efractiu, etc., més precisos semànticament.


'alto al foc' o 'alto el foc'?
Plural de 'alto el foc'

La interjecció alto! es fa servir per fer que algú es deturi en una marxa, correguda, etc., que interrompi un discurs, una tasca qualsevol, l'execució d'alguna cosa. Per exemple: Us ho torno a repetir: alto!
El mot alto també és un substantiu que designa l'arrest o parada que fan els soldats, vianants, etc., per tal de descansar. Per exemple: Els soldats van fer un alto per recuperar forces.
El mot alto també apareix en l'expressió alto el foc (i no alto al foc), que fa referència a la suspensió temporal de les hostilitats entre bàndols bel·ligerants. Per exemple: Han començat les negociacions per arribar a un alto el foc.
Cal tenir en compte que la forma plural d'aquesta expressió és altos el foc (i no alto els focs). Per exemple: S'havien acordat dos altos el foc.


Com es diu '¡vale!' en català?
Com es diu '¡bueno!' en català?

Per mostrar acord o aprovació es fan servir les expressions següents:
d'acord!
entesos!
conforme!
bé!
va bé!
No és adequada la forma val!, que copia l'expressió castellana ¡vale!


El nom propi Ventura (reducció de Bonaventura), encara que pugui tenir com a origen un sant (masculí), també s'ha considerat i emprat com a femení, segurament afavorit pel fet que com a mot comú és femení.
Així doncs, es pot aplicar tant a un home com a una dona.


Les locucions si escau i si s'escau tenen significats diferents.
L'expressió si escau es construeix a partir del verb escaure, i un dels significats més habituals és el d'ésser convenient. Aquesta expressió s'utilitza dins de l'àmbit general però també dins de l'àmbit del dret i de l'administració en el sentit de 'si és procedent, en el cas que sigui procedent'. Per exemple:
El projecte serà revisat i, si escau, serà aprovat.
Alguns aliments contenen edulcorants artificials i, si escau, agents aromàtics autoritzats.
En canvi, l'expressió si s'escau, a partir del verb escaure's, s'utilitza també en l'àmbit general i en el del dret per fer referència a 'si s'esdevé, si té lloc en el temps, si passa'. Per exemple:
Enguany Sant Jordi s'escau en dijous.
La pròrroga, si s'escau, serà de 15 minuts.


Verbs 'aparèixer' i 'conèixer': amb el so de 'c/g' o sense?
'apareixo' o 'aparec'?, 'coneixi' o 'conegui'?

Els verbs aparèixer i conèixer (i els seus derivats: desaparèixer, reaparèixer; desconèixer, reconèixer, etc.) tenen, en algunes formes, el so velar que correspon a les grafies c o g (o gu). Concretament, aquest so apareix en la primera persona del present d'indicatiu (aparec, conec) i en totes les del present de subjuntiu, l'imperfet de subjuntiu i algunes formes de l'imperatiu:
Present d'indicatiu
aparec
conec
Present de subjuntiu
aparegui, apareguis, aparegui, apareguem, aparegueu, apareguin
conegui, coneguis, conegui, coneguem, conegueu, coneguin
Imperfet de subjuntiu
aparegués, apareguessis, aparegués, apareguéssim, apareguéssiu, apareguessin
conegués, coneguessis, conegués, coneguéssim, coneguéssiu, coneguessin
Imperatiu
aparegui, apareguem, apareguin
conegui, coneguem, coneguin
Malgrat que col·loquialment aquests verbs també adopten les formes apareixo, desapareixis, coneixés, reconeixin, etc., per analogia amb altres verbs (mereixi, creixi, neixi, etc.), cal evitar aquestes formes en els registres formals.


el Poblesec, el Poble Sec o el Poble-sec (barri de Barcelona)?

el Poble-sec
D'acord amb la normativa vigent, que estableix que s'escriuen amb guionet els compostos formats a partir de mots catalans el primer element dels quals acaba amb vocal i el segon comença amb r-, s- o x-, el nom d'aquest barri barceloní és el Poble-sec.


El verb unir significa 'formar (amb dues o més coses) un tot'. Exemples: Podem obtenir fang unint aigua i terra vermella. L'ànima s'uneix amb el cos. Unir-se liberals i conservadors.
Pel que fa a l'ús del verb unir-se a amb el sentit de 'manifestar-se completament d'acord amb una idea o associar-se a un acord' el diccionari normatiu no el recull. Amb aquest significat hi trobem el terme adherir-se, que defineix: 'manifestar-se completament d'acord amb una idea, una opinió, un dictamen, una doctrina, etc., associar-se a un acord': Em vaig adherir als seus precs.


'a l'una' o 'a la una'? ('a un temps, conjuntament')
'l'una' o 'la una'? (hora)

Per expressar 'a un temps, unidament, conjuntament', l'expressió adequada és a l'una, no pas a la una. Per exemple:
Xerraven a l'una.
Hem d'anar tots a l'una, si no volem fracassar.
Convé no confondre aquesta expressió amb la referència a l'hora del dia, cas en què per tradició el mot una no s'apostrofa:
Hem quedat a la una.
Van estar desperts fins a la una de la matinada.


Les formes mig i mitjà tenen significats diferents.
L'adjectiu mig, mitja significa 'que forma la meitat d'un tot'. Es pot dir, per exemple, mig mes o mitja setmana, fent referència a la meitat d'un mes o a la meitat d'una setmana. I també: mig país, mitja síndria...
L'adjectiu mitjà, mitjana significa 'que és igualment lluny de dos extrems'. Una persona d'alçada mitjana, per exemple, no és ni alta ni baixa, sinó d'una estatura intermèdia entre aquests dos extrems.
És freqüent l'error de fer servir mig, mitja en lloc de mitjà, mitjana. Per exemple:
no s'ha de dir el punt mig d'una recta, sinó el punt mitjà d'una recta;no s'ha de dir la mida mitja, sinó la mida mitjana;no s'ha de dir l'edat mitja, sinó l'edat mitjana;no s'ha de dir els termes mitjos d'una proposició, sinó els termes mitjans d'una proposició.


Com es diu 'car sharing' en català?
Com es diu 'car pooling' en català?
cotxe multiusuari
cotxe compartit

La forma cotxe multiusuari (en anglès car sharing) designa el sistema de transport privat, gestionat per una organització, en què un grup de persones comparteix la utilització d'una flota d'automòbils. La forma multiusuari permet deduir fàcilment que en aquest sistema de transport cada vehicle no és propietat d'una persona, sinó que els usuaris tenen accés als diversos vehicles que l'organització que gestiona el sistema té distribuïts per diversos aparcaments d'una ciutat.
Aquest concepte és diferent del de cotxe compartit (en anglès, car pooling), en què diverses persones comparteixen un cotxe privat, generalment per a desplaçaments periòdics del domicili al lloc de treball o també per a desplaçaments llargs.
Tant el cotxe compartit com el cotxe multiusuari són sistemes de transport que actualment s'estan implantant en diverses ciutats i poden arribar a esdevenir molt útils per evitar la saturació de les vies de circulació.


És freqüent l'error de fer servir mig, mitja ('que forma la meitat d'un tot') en lloc de les formes mitjà, mitjana ('que és igualment lluny de dos extrems').
Per exemple, és habitual sentir la construcció a mig termini per expressar que un fet es produirà en un període de temps que no és ni immediat (a curt termini) ni gaire llarg (a llarg termini). En aquest cas cal dir a mitjà termini:
A mitjà termini faran obres a totes les cases.
Està previst que es convoquin les oposicions a mitjà termini.


Cal no confondre el mot metge, que és un substantiu, amb el mot mèdic, que és l'adjectiu que fa referència a la medicina o als metges. Per exemple:
M'han demanat un certificat mèdic o M'han demanat un certificat del metge (però no M'han demanat un certificat metge).
La consulta mèdica obre a les 8 hores o La consulta del metge obre a les 8 hores (però no La consulta metge obre a les 8 hores).


Pròxim Orient, Orient Mitjà i Extrem Orient

En català es fa servir Pròxim Orient per fer referència a l'àrea geogràfica que inclou Israel, el Líban, Jordània, l'Iraq, Síria, Turquia, Aràbia i Egipte.
En canvi, l'Orient Mitjà és la zona que ocupa l'Iran, el Pakistan, l'Índia i els països limítrofs.
Finalment, l'Extrem Orient inclou la Xina, el Japó, Corea i els països del Pacífic.
Cal tenir en compte, però, que aquestes àrees presenten una certa vacil·lació a l'hora d'adscriure-hi alguns països.


climàtic -a, climatològic -a, meteorològic -a
climatologia, meteorologia

Lèxic. Lèxic especialitzat. Ciències de la Terra

Un error força freqüent és confondre la climatologia (amb els seus derivats: climàtic -a, climatològic -a...) i la meteorologia (amb els seus derivats: meteorològic -a...). La climatologia es refereix al clima, que és el conjunt de condicions normals que caracteritzen l'atmosfera d'un lloc determinat. Es tracta, doncs, d'unes característiques permanents en una zona concreta. Podem parlar, per exemple, del clima mediterrani, que és el característic de les regions que volten la mar Mediterrània, però també es dona a Amèrica (Califòrnia, Xile), el sud d'Àfrica i Austràlia.
La meteorologia, en canvi, és la ciència que estudia les lleis que regeixen els fenòmens que tenen lloc a l'atmosfera, o sigui, que fa referència al temps que fa en un lloc i un moment concrets. Per tant, és erroni dir Les condicions climatològiques d'avui han impedit que la trobada es fes a l'aire lliure, i en aquest cas cal dir Les condicions meteorològiques d'avui han impedit que la trobada es fes a l'aire lliure.


Com es diu bancassurance en català?
Es pot dir bancassegurança en català?

Lèxic. Lèxic especialitzat. Economia. Empresa

Dins de l'àmbit de l'economia i de les assegurances, el terme català bancassegurança (pres de l'anglès bancassurance) designa la venda de productes i serveis d'assegurança per mitjà de la xarxa comercial de les entitats financeres o la venda de productes i serveis financers mitjançant les entitats asseguradores.
Com a terme relacionat, s'accepta l'adjectiu corresponent, bancassegurador, bancasseguradora, que també té un ús generalitzat en els textos especialitzats d'aquest àmbit.


el cognom Cuiàs (Cuiás, Cuyàs, Cuyás)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Cuiàs.
Les variants prenormatives Cuiás, Cuyàs i Cuyás no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


Els verbs infligir i infringir s'assemblen molt formalment, però tenen significats ben diferents. El verb infligir vol dir 'aplicar una pena a algú'. Per exemple:
Li va infligir un càstig molt sever pel seu comportament.
La pena que van infligir al noi va ser pintar la paret on havia fet un grafit.
En canvi, el verb infringir significa 'transgredir un pacte, una llei, una norma, etc.'. Per exemple:
Els veïns opinen que la resolució de l'Ajuntament infringeix els pactes sobre zones verdes.
Els conductors que sobrepassen els límits de velocitat infringeixen les normes de circulació.


Abreviacions de societat cooperativa catalana il·limitada

s. c. c. i.
SCCI
L'abreviatura de societat cooperativa catalana il·limitada és s. c. c. i.
La sigla de societat cooperativa catalana il·limitada és SCCI.


Abreviacions de societat cooperativa il·limitada

s. c. i.
SCI
L'abreviatura de societat cooperativa il·limitada és s. c. i.
La sigla de societat cooperativa il·limitada és SCI.


el cognom Balasc (Balasch)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Balasc.
La variant prenormativa Balasch no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Pujolràs (Pujolrás)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Pujolràs.
La variant prenormativa Pujolrás no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Nuvials (Nubials)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Nuvials.
La variant prenormativa Nubials no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Garric (Garrich)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Garric.
La variant prenormativa Garrich no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Palomer (Palome, Palomé, Palumé)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Palomer.
Les variants prenormatives Palome, Palomé i Palumé no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Satorres (Satorras)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Satorres.
La variant prenormativa Satorras no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Babí (Babi)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Babí.
La variant prenormativa Babi no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Masacs (Masachs)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Masacs.
La variant prenormativa Masachs no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Maces / Masses (Massas)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Maces, mentre que la forma Masses es considera acceptable per a un ús com a cognom.
La variant prenormativa Massas no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Mac (Mach)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Mac.
La variant prenormativa Mach no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Burc (Burch)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Burc.
La variant prenormativa Burch no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Guarc (Guarch)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Guarc.
La variant prenormativa Guarch no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Cererols (Cerarols, Sararols, Sarerols, Sererols, Serarols)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Cererols.
Les variants prenormatives Cerarols, Sararols, Sarerols, Sererols i Serarols no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Vivoles (Vivolas, Biboles, Bibolas)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Vivoles.
Les variants prenormatives Vivolas, Biboles i Bibolas no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Nogueres (Nogueras)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Nogueres.
La variant prenormativa Nogueras no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Poc (Poch)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Poc.
La variant prenormativa Poch no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Manyanic (Mañanich, Manyanich)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Manyanic.
Les variants prenormatives Mañanich i Manyanich no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Gascó (Gasco)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Gascó.
La variant prenormativa Gasco no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Abulí (Abuli, Abolí, Aboli)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Abulí.
Les variants prenormatives Abuli, Abolí i Aboli no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Niubò (Niubó)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Niubò.
La variant prenormativa Niubó no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Verders (Verdés, Vardés)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Verders.
Les variants prenormatives Verdés i Vardés no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Santjaume (Sanjaume, Sanjauma)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Santjaume.
Les variants prenormatives Sanjaume i Sanjauma no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Corretger (Correcher, Corretjé, Corretgé)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Corretger.
Les variants prenormatives Correcher, Corretjé i Corretgé no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Bellver (Belber, Bellber,  Bellbé, Bellvé, Ballvé, Ballbé, Vallbé, Vallvé, Vallver)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Bellver.
Les variants prenormatives Belber, Bellber,  Bellbé, Bellvé, Ballvé, Ballbé, Vallbé, Vallvé i Vallver no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Bunyol (Buñol)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Bunyol.
La variant prenormativa Buñol no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Rei (Rey)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Rei.
La variant prenormativa Rey no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Subinyà (Subiña, Subiñá, Subinyá)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Subinyà.
Les variants prenormatives Subiña, Subiñá i Subinyá no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Tàrrec (Tarrech, Tàrrech, Tàrrach)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Tàrrec.
Les variants prenormatives Tarrech, Tàrrech i Tàrrach no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Andinyac (Andiñach, Andinyach)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Andinyac.
Les variants prenormatives Andiñach i Andinyach no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Cabistany (Cabistañy, Cabistañ)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Cabistany.
Les variants prenormatives Cabistañy i Cabistañ no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Viladelprat (Villadelprat)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Viladelprat.
La variant prenormativa Villadelprat no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Giner (Giné)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Giner.
La variant prenormativa Giné no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Verger (Vergé, Vercher)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Verger.
Les variants prenormatives Vergé i Vercher no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Albà (Albá)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Albà.
La variant prenormativa Albá no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Alà (Alá)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Alà.
La variant prenormativa Alá no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Bosquet (Busquet)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Bosquet.
La variant prenormativa Busquet no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Fluvià (Fluvia, Fluviá, Flubià)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Fluvià.
Les variants prenormatives Fluvia, Fluviá i Flubià no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Tovella (Tobella, Tubella)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Tovella.
Les variants prenormatives Tobella i Tubella no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Marçà (Marsa, Marsá, Marsà, Marzá)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Marçà.
Les variants prenormatives Marsa, Marsá, Marsà i Marzá no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Orís (Uris, Urís)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Orís.
Les variants prenormatives Uris i Urís no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Mateu (Mateo)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Mateu.
La variant prenormativa Mateo no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Sanxo (Sancho)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Sanxo.
La variant prenormativa Sancho no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Baradat (Baradad)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Baradat.
La variant prenormativa Baradad no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


Com es diu master (audiovisuals) en català?

Lèxic. Lèxic especialitzat. Comunicació. Audiovisuals

La forma còpia mestra, al costat de màster, serveix per designar, en l'àmbit dels audiovisuals, la còpia obtinguda de l'original d'un enregistrament a partir de la qual es poden fer altres còpies sense deteriorar l'original en qüestió.
Convé notar que màster és l'adaptació del manlleu anglès master i és el terme usat actualment en la majoria de llengües veïnes per fer referència a aquest concepte (es documenta, paral·lelament, en anglès, francès, italià, castellà, alemany, etc.).
També hi ha termes relacionats, com ara masteritzar ('obtenir el màster de l'original d'un enregistrament') i masterització ('procés d'obtenir aquest màster'), que en anglès es coneixen amb les formes to master i mastering, respectivament. A partir d'aquí, també es poden crear formes com remasteritzar o remasterització ('tornar a fer el màster d'un enregistrament determinat per poder-ne treure còpies', procés habitual a l'hora d'actualitzar enregistraments discogràfics antics).


Cal distingir entre els adjectius inalterable i inalterat, inalterada, que formalment són molt semblants, però tenen significats ben diferents. L'adjectiu inalterable vol dir 'que no es pot variar'. Per exemple:
No es poden afegir més assistents a la jornada: la llista que tenim és inalterable.
En canvi, l'adjectiu inalterat, inalterada es fa servir per indicar que una cosa no ha variat, però que podria fer-ho. Per exemple:
El marcador continua inalterat en el minut 30 del partit (i no El marcador continua inalterable...).


El verb desvelar és normatiu amb el significat de 'revelar, fer conèixer allò que es tenia amagat'. Per exemple:
L'operació policial ha desvelat una trama de corrupció i finançament il·legal.
Ho desvelarem després de la publicitat.
A més de desvelar, segons el context es pot fer servir un verb de significat semblant: revelar, descobrir, destapar, publicar, etc.
Convé no confondre el verb desvelar amb desvetllar, que té dos significats: d'una banda, designa treure la son; de l'altra, té un ús figurat per fer referència a despertar o suscitar. Per exemple:
El nen s'ha desvetllat a mitja nit.
L'amenaça de la guerra ha desvetllat la societat civil.


Les paraules aniversari i onomàstica de vegades es fan servir erròniament com a sinònimes.
L'aniversari és el dia que es compleixen anys d'algun fet o d'algun esdeveniment: l'aniversari de l'arribada del tren a Puigcerdà, l'aniversari de la introducció dels estudis de biologia a la universitat, etc. Però la forma aniversari s'utilitza especialment per fer referència a l'aniversari del naixement d'una persona: L'aniversari de la Clara és el 20 de maig.
L'onomàstica o sant al·ludeix a la festa del sant o santa del nom. Per tant, en una frase com En Jordi celebra l'onomàstica el 30 de novembre s'ha produït la confusió entre onomàstica i aniversari, perquè el dia de sant Jordi és el 23 d'abril. Les frases adequades són, doncs, En Jordi celebra l'onomàstica el 23 d'abril o bé En Jordi celebra l'aniversari el 30 de novembre.


Com es diu mobbing en català?
Com es diu bullying en català?

Lèxic. Lèxic especialitzat. Ciències socials

L'equivalent català de la paraula anglesa mobbing és assetjament psicològic. Es fa servir per designar el maltractament a què se sotmet una persona, generalment un company de feina o un subordinat, amb l'objectiu de desestabilitzar-la emocionalment, la qual cosa provoca en la persona afectada problemes físics i psicològics greus.
En l'àmbit escolar, l'equivalent català de la paraula anglesa bullying és assetjament escolar. Es fa servir per designar l'acció de sotmetre un company d'escola a un maltractament físic o psicològic sistemàtic i continuat que pot provocar-li problemes físics i psicològics.


Malgrat que de vegades els mots orella i oïda poden ser sinònims, cal tenir en compte que només el mot orella pot fer referència a l'òrgan auditiu. Per tant, no es pot fer servir el mot oïda aplicat a l'aparell auditiu. Per exemple:
Aquest nen s'ha de netejar les orelles (i no ...s'ha de netejar les oïdes).
Em fa mal l'orella (i no Em fa mal l'oïda).
En canvi, es pot usar el terme oïda quan es fa referència al sentit. Per exemple:
La Maria ha perdut l'oïda: no hi sent gens
Hi ha animals que tenen el sentit de l'oïda molt desenvolupat.


Cal distingir entre els adjectius extensible i extensiu, extensiva, que formalment són molt semblants, però tenen significats ben diferents. L'adjectiu extensible vol dir 'que pot tenir més extensió'. Per exemple:
Ens hem de comprar una taula extensible per als dies que hi som tots a dinar.
Necessitem un bastó extensible per anar a caminar.
En canvi, l'adjectiu extensiu, extensiva significa 'que pot aplicar-se a d'altres'. Per exemple:
El nostre consell és extensiu a tots els afectats.
Aquestes ordres són extensives a tots els membres de l'equip.


Eric (variant antiga d'Enric)
Èric (variant d'Erik)
Sovint hi ha el dubte de com s'ha d'escriure i pronunciar aquest nom de persona. D'entrada, cal dir que es tracta de dos noms diferents.
D'una banda, en català existeix el nom Eric, que és una variant antiga d'Enric. Aquest antropònim és agut, per la qual cosa no duu accent.
D'altra banda, en l'àmbit lingüístic català darrerament s'ha anat introduint el nom propi masculí Erik,
que prové dels països nòrdics. A conseqüència de la freqüència d'ús
d'aquest antropònim, actualment ja s'escriu totalment adaptat al català, és a dir, amb accent obert a la e i amb una c al final del mot: Èric.
Així, la grafia i la pronúncia d'aquest antropònim dependrà del cas al qual es faci referència: el primer, en què hi ha un mot
agut, Eric, o bé el segon, que s'ha adaptat al català amb la grafia Èric.


Per designar el lloc on viuen o s'exhibeixen els dofins en captivitat, la denominació adequada en català és delfinari. S'ha adoptat aquesta forma perquè el sufix d'origen llatí -ari sol exigir una base també culta a l'hora de formar un mot derivat. Es tracta del mateix patró de formació de termes com serpentari (lloc destinat a la cria i exhibició de serps), terrari (lloc destinat a la cria i exhibició d'amfibis, rèptils, artròpodes, etc.) o vivari (lloc destinat a la conservació d'animals vius), emparentats des del punt de vista del significat.
La forma dofinari, creada sobre la base de la forma popular dofí, no és adequada per fer referència a aquest concepte.


Com es diu publicización en català?
Com es diu publificación en català?
publificació

publificació
El terme català publificació designa l'acció per la qual els poders públics assumeixen la titularitat d'una activitat o d'un servei quan passen a considerar-lo d'interès general, ja sigui duent-ne a terme la gestió directament o bé concedint-la a una empresa privada. Per exemple: la publificació del servei audiovisual, la publificació del sistema hidràulic d'un país, etc.
En castellà, els termes equivalents són publicización i publificación.


Com es diu publicizar en català?
Com es diu publificar en català?
publificar

publificar v. tr.
En llenguatge jurídic català, publificar vol dir 'assumir, els poders públics, la titularitat d'una activitat o d'un servei quan passen a considerar-lo d'interès general, ja sigui duent-ne a terme la gestió directament o bé concedint-la a una empresa privada'. Per exemple:
Publificar l'educació implica establir criteris de distribució del bé públic que siguin transparents i mesurables.
Els termes equivalents en castellà són publicizar i publificar.


Abreviacions de societat cooperativa limitada

s. c. l.
SCL
L'abreviatura de societat cooperativa limitada és s. c. l.
La sigla de societat cooperativa limitada és SCL.


el cognom Serramià (Serramia)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Serramià.
La variant prenormativa Serramia no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Teixidor (Teixidó, Texidó, Texidor, Taxidor)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Teixidor.
Les variants prenormatives Teixidó, Texidó, Texidor i Taxidor no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Vilajoan (Vilajuan)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Vilajoan.
La variant prenormativa Vilajuan no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Capelles (Capellas)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Capelles.
La variant prenormativa Capellas no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Bosquets (Busquets)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Bosquets.
La variant prenormativa Busquets no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Granyer (Grañé)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Granyer.
La variant prenormativa Grañé no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Blanxart (Blanchart)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Blanxart.
La variant prenormativa Blanchart no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Carreter (Carreté, Carraté. Carrater)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Carreter.
Les variants prenormatives Carreté, Carraté i Carrater no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Argelic (Argelich)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Argelic.
La variant prenormativa Argelich no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Sanui (Sanuy)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Sanui.
La variant prenormativa Sanuy no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Cabanyó (Cabañó)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Cabanyó.
La variant prenormativa Cabañó no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Montcal (Moncal)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Montcal.
La variant prenormativa Moncal no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Rabassedes (Rabassedas, Rabasedas)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Rabassedes.
Les variants prenormatives Rabassedas i Rabasedas no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Lleó (Llaó)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Lleó.
La variant prenormativa Llaó no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Delclòs (Delclos)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Delclòs.
La variant prenormativa Delclos no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Lligonya (Lligoña)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Lligonya.
La variant prenormativa Lligoña no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Vilapinyó (Vilapiñó)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Vilapinyó.
La variant prenormativa Vilapiñó no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Ferrerons (Ferrarons, Farrerons, Farrarons)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Ferrerons.
Les variants prenormatives Ferrarons, Farrerons i Farrarons  no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Marenyà (Mareñá, Marañá)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Marenyà.
Les variants prenormatives Mareñá i Marañá no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Anglí (Angli, Englí)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Anglí.
Les variants prenormatives Angli i Englí no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Puigseslloses (Puigsesllosas, Puigsaslloses, Puigsasllosas)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Puigseslloses.
Les variants prenormatives Puigsesllosas, Puigsaslloses i Puigsasllosas no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Espacs (Espax, Espachs)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Espacs.
Les variants prenormatives Espax i Espachs no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Illes (Illas, Yllas)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Illes.
Les variants prenormatives Illas i Yllas no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Garrofer (Garrofé, Garrufé)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Garrofer.
Les variants prenormatives Garrofé i Garrufé no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


Tant el nom flux com el nom fluix són formes vàlides, però tenen significats diferents.
La paraula flux (pronunciant -cs al final) fa referència a un moviment incessant en una direcció determinada. Per exemple: el flux de lava, el flux elèctric, el flux dels diners, el flux dels cotxes que circulen per la ciutat, el flux de la marea... El plural de flux és fluxos. Les formes fluxe i fluxes no són acceptables.
En canvi, el mot fluix (pronunciant el final com a greix) fa referència a la secreció abundant, normal o patològica, d'un líquid. Per exemple: el fluix menstrual, el fluix hepàtic... El plural de fluix és fluixos.
En conseqüència, cal no confondre aquests dos mots. Per exemple:
Avui estudiarem el flux de la sang (el moviment de la sang pel sistema circulatori).
La ferida li va provocar un fluix de sang (una hemorràgia, una pèrdua de sang).


Tant el nom medecina com el nom medicina són formes vàlides, però no sempre són intercanviables.
La paraula medicina té dos significats diferents. D'una banda, s'aplica a la ciència que estudia la salut i la malaltia, i els mitjans de prevenir i guarir les malalties. Per exemple:
La medicina alternativa té cada cop més implantació.
La medicina ha avançat molt en els últims anys.
Estudia a la Facultat de Medicina.
El mot medicina també es fa servir com a sinònim de medicament. Per exemple:
La metgessa m'ha receptat unes medicines per al mal d'estómac.
Les medicines no han d'estar a l'abast dels infants.
En canvi, la paraula medecina només significa 'medicament'. Per exemple:
La metgessa m'ha receptat unes medecines per al mal d'estómac.
Les medecines no han d'estar a l'abast dels infants.
Per tant, amb el significat de 'medicament' els mots medicina i medecina són sinònims.


Definició
En dret processal hi ha tres tipus de resolucions judicials, que es distingeixen per la forma i el contingut: provisions, interlocutòries i sentències.
D'acord amb l'article 206 de la Llei d'enjudiciament civil, les sentències són les resolucions judicials que posen fi al procés, en primera o segona instància, una vegada ha conclòs la tramitació ordinària prevista legalment. També es resolen mitjançant sentència els recursos extraordinaris i els procediments per a la revisió de sentències fermes.
Els articles 207 i 210 de la Llei d'enjudiciament civil i l'article 245 de la Llei orgànica del poder judicial estableixen altres característiques de les sentències:
Les sentències es poden dictar oralment quan ho autoritza la llei.Són sentències fermes aquelles contra les quals no es pot interposar cap recurs, llevat dels extraordinaris que estableixi la llei.El document públic i solemne en què es consigna una sentència ferma s'anomena executòria. Les executòries s'encapçalen en nom del rei.
Pel que fa a la terminologia relacionada amb aquest document, el mot sentència no provoca dubtes ni vacil·lacions. En canvi, pot presentar dificultats la designació de la part dispositiva de la sentència; per a aquest concepte, la Resolució de 2 de novembre de 1987, per la qual es publiquen acords sobre llenguatge administratiu (DOGC núm. 914, de 13 de novembre de 1987), fixa el terme decisió (en castellà, fallo).
Criteris generals de redacció
Per a la redacció de la sentència, cal tenir en compte els requisits exigits per la legislació vigent:
articles 245 i 248 de la Llei orgànica del poder judicialarticles 206 a 222 de la Llei d'enjudiciament civilarticles 141 i 142 de la Llei d'enjudiciament criminal
Tradicionalment, les sentències dels òrgans judicials adoptaven una estructura formal imposada per l'article 372 de l'antiga Llei d'enjudiciament civil i el 142 de la Llei d'enjudiciament criminal. D'acord amb aquests articles, la sentència havia de constar d'un encapçalament, de resultants (en paràgrafs separats), de considerants (també en paràgrafs separats) i de la decisió. Des del punt de vista lingüístic, aquest marc legal, que obligava a fer servir expressament i explícitament unes determinades paraules que havien d'iniciar cada un dels paràgrafs, exigia que la sentència s'estructurés com una llarga oració, com un llarg discurs que havia de respondre a un raonament lògic per arribar finalment a la decisió.
L'article 248.3 de la Llei orgànica del poder judicial va fixar la nova estructura formal d'aquest document: «Les sentències s'han de formular expressant, després d'un encapçalament, en paràgrafs separats i numerats, els antecedents de fet; els fets provats, si escau; els fonaments de dret i, a l'últim, la decisió.» L'article 208 de la Llei d'enjudiciament civil, que té una redacció semblant, segueix aquesta tendència i l'article 209 de la mateixa Llei detalla quina ha de ser la forma i el contingut de les sentències.
D'acord amb aquest marc legal, de caràcter força obert, la sentència no ha de tenir l'estructura rígida i carregosa que comportaven els resultants i els considerants, sinó que es pot redactar amb una estructura molt més flexible, fent servir paràgrafs independents, que permeten que la redacció sigui més clara i fluida.
Respecte als criteris de redacció, l'article 218 de la Llei d'enjudiciament civil estableix que les sentències han de ser clares, precises i congruents amb les demandes i amb les altres pretensions de les parts deduïdes oportunament en el plet, han de fer les declaracions que aquestes exigeixin, condemnar o absoldre la part demandada i decidir tots els punts litigiosos que hagin estat objecte del debat, i s'han de motivar expressant els raonaments fàctics i jurídics que condueixen a l'apreciació i la valoració de les proves, així com a l'aplicació i la interpretació del dret.
Pel que fa al tractament personal de l'emissor, ha de ser el de primera persona del singular o del plural, segons que es tracti d'un jutge o una jutgessa, o d'un tribunal.
A continuació comentem el contingut de les sentències en la jurisdicció civil, d'acord amb l'article 209 de la Llei d'enjudiciament civil. Per a les sentències de la jurisdicció penal, que presenten bàsicament la mateixa estructura, cal tenir en compte l'article 142 de la Llei d'enjudiciament criminal.
Estructura i continguts
El contingut i les característiques de cada una de les parts de la sentència són els següents:
1. Encapçalament
L'encapçalament de les sentències ha d'incloure les dades següents:
el llocla datael tribunal que les dicta, amb expressió del jutge, la jutgessa o els magistrats que l'integren, i quan sigui col·legiat, la indicació del nom del magistrat o la magistrada ponentels noms de les parts i, quan sigui necessari, la legitimació i la representació en virtut de les quals actuenels noms dels advocats i els procuradorsl'objecte del judici
En aquest apartat també es fan constar la identificació del procediment i el número de la sentència.
La sentència sol començar amb una de les fórmules següents:
[Nom del jutge o la jutgessa, o dels membres del tribunal] + he/hem vist les actuacions[...]
Vistes les actuacions del judici [...]
Per exemple:
SENTÈNCIA
Berga, 22 de desembre de 2001
Màrius Mola i Mas, jutge, he vist les actuacions relatives a aquest judici, tramitades per Pau Pons i Sunyer, domiciliat a la plaça de Catalunya, 5, de Berga, de professió comerciant, part demandant, representat per la procuradora Rosa Roig i Colomer i assistit per la lletrada Anna Àngel i Solà, contra Carles Clar i Ferreny, part demandada, declarat en rebel·lia.
També és possible que l'encapçalament tingui una estructura esquemàtica com aquesta:
Part demandant: Pau Pons i Sunyer
Procuradora: Rosa Roig i Colomer
Lletrada: Anna Àngel i Solà
Part demandada: Carles Clar i Ferreny, declarat en rebel·lia
SENTÈNCIA
Jutge: Màrius Mola i Mas
Berga, 22 de desembre de 2001
He vist aquestes actuacions sobre reclamació de quantitat.
2. Fets
En aquest apartat, amb l'encapçalament Fets o Relació de fets, s'han de consignar, amb la màxima claredat i concisió possibles, les pretensions de les parts o de les persones interessades, els fets en què les fonamenten (que han d'haver estat al·legats oportunament i tenir relació amb les qüestions que cal resoldre), les proves que s'hagin proposat i practicat i els fets provats, si s'escau.
Aquest apartat s'ha de redactar en paràgrafs separats i numerats. Si a l'encapçalament s'ha fet servir una estructura esquemàtica, els fets es poden numerar amb xifres aràbigues; si l'encapçalament té una estructura tradicional, amb un únic paràgraf, els fets es poden numerar amb ordinals escrits en lletres.
3. Fonaments de dret
Aquest apartat es pot encapçalar amb les expressions Fonaments de dret, Fonaments jurídics o Fonaments legals.
S'han d'expressar els punts de fet i de dret fixats per les parts i els que ofereixin les qüestions controvertides, s'han de donar les raons i els fonaments legals de la decisió que s'hagi de dictar i s'han de citar les normes jurídiques aplicables al cas.
Els fonaments de dret s'han de redactar en paràgrafs separats i numerats amb el mateix sistema que s'hagi utilitzat per als fets.
4. Decisió
És la part resolutòria de la sentència. Ha de contenir, numerats i separats, els pronunciaments corresponents a les pretensions de les parts, encara que l'estimació o la desestimació de totes o d'algunes de les pretensions es pugui deduir dels fonaments jurídics, així com el pronunciament sobre les costes i, si escau, ha de determinar la quantitat objecte de la condemna.
S'encapçala amb l'expressió Decisió o s'introdueix amb un verb conjugat (Decideixo o Decidim, Sentencio o Sentenciem).
5. Fórmula final
Abans de la signatura acostuma a aparèixer alguna de les fórmules següents:
Així ho disposo i ho signo.
Així ho disposem i ho signem.
Així ho pronuncio, mano i signo.
Així ho pronunciem, manem i signem.
Aquesta és la meva sentència, que pronuncio, mano i signo.
Aquesta és la nostra sentència, que pronunciem, manem i signem.
6. Signatura
La sentència ha de ser signada pel jutge, la jutgessa o els magistrats que la dictin.
7. Diligència de publicació
En aquest apartat, que redacta i signa el secretari o la secretària, es fa constar que s'ha fet pública la sentència.


Jutjat de Primera Instància i Instrucció núm. 4 d'Olot
Judici ordinari 129/2001
Sentència 97/2001
Procediment: terceria de millor dret.
SENTÈNCIA
Olot, 13 de novembre de 2001
Pere Vilar Olivera, jutge, he vist les actuacions relatives a aquest judici, tramitades per l'entitat mercantil Castells Sunyer, SL, part demandant, representada per la procuradora Anna Roig Pellicer i assistida pel lletrat Martí Roca Requena, contra l'entitat mercantil Construccions Camps, part demandada, representada pel procurador Rafael Balcells Pons i assistida pel lletrat Enric Rovira Estrada, i contra Josep Solà Mercader, part demandada, que es troba en parador ignorat i ha estat declarat en rebel·lia.
FETS
1. El dia 9 de setembre de 2001 aquest Jutjat va rebre pel torn de repartiment una demanda de terceria de millor dret instada per la procuradora Anna Roig Pellicer, en representació de l'entitat mercantil Castells Sunyer, SL. En el seu escrit inicial, després d'al·legar els fets i els fonaments que convenien als seus interessos, sol·licitava que es declarés el dret de l'entitat actora a cobrar el crèdit derivat del judici executiu 27/2001, tramitat al Jutjat de Primera Instància i Instrucció núm. 2 d'Olot, davant del crèdit derivat de les actuacions del judici executiu 86/2001, tramitades en aquest Jutjat a instància de l'entitat mercantil Construccions Camps contra Josep Solà Mercader.
2. La demanda es va admetre a tràmit mitjançant una interlocutòria de data 16 de setembre de 2001, i es va citar a termini la demandada Construccions Camps, per mitjà del seu procurador, i l'altre demandat, Josep Solà Mercader, amb un edicte publicat al BOP de 5 d'octubre de 2001.
3. Amb un escrit de data 30 de setembre de 2001, la representació de Construccions Camps va assentir al que se sol·licitava a la demanda i el dia 11 d'octubre de 2001 es va dictar una provisió per mitjà de la qual es tenien per fetes les manifestacions de qui assentia. El dia 29 d'octubre es declarava la rebel·lia de l'altre codemandat. Finalment, les actuacions van passar al jutge perquè dictés sentència.
FONAMENTS DE DRET
1. L'article 619 de la Llei d'enjudiciament civil estableix que, tant en el supòsit d'assentiment com en el de rebel·lia, el jutge, sense cap més tràmit, ha de dur les actuacions a la vista amb citació de les parts i ha de dictar sentència per ordenar que l'execució segueixi endavant per satisfer, en primer lloc, el tercer, amb la condició que no es pot lliurar cap quantitat sense que abans s'hagin satisfet a l'executant les tres cinquenes parts de les costes i les despeses originades per les actuacions dutes a terme a instància seva fins a la notificació de la demanda.
2. Pel que fa a les costes, de conformitat amb l'article 394 de la Llei d'enjudiciament civil, no s'imposen a Construccions Camps, però sí que s'imposen al codemandat rebel.
DECISIÓ
Estimo la demanda presentada per la procuradora Anna Roig Pellicer, en nom de l'entitat Castells Sunyer, SL, i declaro el millor dret i, per tant, la seva preferència per al cobrament del crèdit derivat del judici executiu 27/2001, tramitat al Jutjat de Primera Instància i Instrucció núm. 2 d'Olot, davant del crèdit derivat de les actuacions del judici executiu 86/2001, tramitades en aquest Jutjat a instància de l'entitat mercantil Construccions Camps contra Josep Solà Mercader. Ordeno que no es lliuri cap quantitat a la part demandada mentre no es cancel·li el deute anterior.
Condemno a les costes el codemandat rebel. Pel que fa a les costes de l'assentiment, cada part s'ha de fer càrrec de les seves i de la meitat de les comunes.
Contra aquesta sentència les parts poden interposar un recurs d'apel·lació davant la Sala Civil de l'Audiència Provincial de Girona, que s'ha de presentar en aquest Jutjat en un termini de cinc dies des de la data de la notificació.
S'ha d'expedir una testimoniança d'aquesta resolució per unir-la a les actuacions principals i dur l'original al llibre de sentències d'aquest Jutjat.
Així ho disposo i ho signo.
(rúbrica)
PUBLICACIÓ
La resolució anterior ha estat llegida i publicada pel jutge que la subscriu, en audiència pública, el dia 13 de novembre de 2001. En dono fe.
La secretària
(rúbrica)


Definició
La demanda és un escrit presentat davant d'un jutjat per iniciar un plet, en el qual s'exerceixen una o diverses accions. Aquesta és la forma més habitual d'iniciar un procés en el cas del procediment civil.
Criteris generals de redacció
En aquest document, com en tots els de caràcter jurídic, cal tenir en compte les exigències generals de contingut establertes per la legislació vigent i la legislació específica aplicable a cada cas concret.
L'article 399 de la Llei d'enjudiciament civil estableix els requisits de caràcter general per al cas de la demanda, que són el fonament per a l'estructuració d'aquest document. D'acord amb l'esmentat article, la demanda ha de contenir:
les dades i les circumstàncies d'identificació de la part demandant i de la part demandada i el domicili o la residència en què poden ser citatsel nom i els cognoms del procurador o la procuradora i de l'advocat o l'advocada, quan hi intervinguinels fets, numerats i separatsels fonaments de dret, numerats i separatsel que es demana, expressat amb claredat i precisió
Com a principi general, la redacció ha de ser clara, rigorosa i concisa. Els fets, els fonaments de dret, les peticions de fons i els altressís s'han de redactar de manera ordenada, clara, concisa, en paràgrafs independents i numerats amb xifres aràbigues.
Pel que fa al tractament personal, recomanem de fer servir la primera persona del singular per a l'emissor (la part demandant) i la tercera del singular per al receptor (el jutjat o la sala).
Estructura i continguts
El contingut i les característiques de cada una de les parts de la demanda són els següents:
1. Destinació
S'ha d'indicar el nom de l'òrgan jurisdiccional al qual s'adreça la demanda.
2. Dades de la part demandant, del procurador o la procuradora i de l'advocat o l'advocada
En aquest apartat figuren les dades següents:
nom i cognoms del procurador o la procuradoranom i dades de la part demandantnom i cognoms de l'advocat o l'advocadafórmula per fer constar que el procurador o la procuradora tenen poders bastants per representar la part demandant
L'expressió en nom i representació de, que apareix sovint entre les dades del procurador o de la procuradora i les de la part demandant, és reiterativa i, per tant, recomanem de substituir-la per una de les construccions següents:
en nom de
en representació de
procurador/procuradora de
La fórmula l'escriptura de poder adjunta, que presento perquè em sigui retornada després de confrontar-la amb la seva còpia, que lliuro annexa perquè sigui inserida a les actuacions..., es considera necessària, tot i que es tracta d'una acció de tràmit. Sovint aquesta informació es repeteix en més d'un apartat (per exemple, a la fórmula de compareixença i en un altressí) i només hauria d'aparèixer una vegada. Pot figurar amb les dades del procurador o de la procuradora o en un altressí; l'avantatge que presenta situar aquesta informació en un altressí és que individualitza la petició.
3. Formulació de la demanda
S'introdueix amb els verbs manifesto, exposo o formulo i ha d'incloure la identificació de la part demandada i el motiu pel qual es presenta la demanda. Per identificar la part demandada, s'han d'indicar totes les dades que es coneguin i que puguin ser útils per localitzar-la: nom, domicili, telèfon, fax, etc.
4. Fets
Aquest apartat por tenir com a encapçalament les expressions Exposició de fets, Relació de fets o, simplement, Fets.
Com ja s'ha indicat anteriorment, els fets s'han d'exposar en paràgrafs independents i numerats amb xifres aràbigues, redactats de manera ordenada, clara i concisa, perquè la part demandada els pugui admetre o negar en contestar.
Al final de cada paràgraf, amb ordre i claredat, es pot fer referència als documents que acrediten o demostren els fets exposats, es poden esmentar els altres mitjans i instruments que s'aportin en relació amb els fets que fonamentin les pretensions i, finalment, es poden formular valoracions o raonaments sobre aquests si semblen convenients per al dret del litigant.
5. Fonaments de dret
Amb l'encapçalament Fonaments de dret o Fonaments jurídics, s'exposen de manera succinta (no cal transcriure els preceptes que s'addueixen) els fonaments jurídics de la demanda en paràgrafs separats i numerats, com en el cas dels fets, amb xifres aràbigues.
La Llei d'enjudiciament civil exigeix un contingut mínim per als fonaments de dret. Per això, a més dels que es refereixen a l'afer de fons plantejat, s'hi han d'incloure, amb la separació adequada, les al·legacions que escaiguin sobre la capacitat de les parts, la representació de les parts o del procurador o la procuradora, la jurisdicció, la competència i la classe de judici en què s'ha de substanciar la demanda, així com sobre qualsevol altre fet del qual pugui dependre la validesa del judici i la procedència d'una sentència sobre el fons. Si es vol, cada un d'aquests aspectes pot aparèixer com a títol del paràgraf corresponent.
6. Pètita
La pètita s'inicia amb els verbs demano o sol·licito i, a continuació, es fan constar les peticions concretes que es plantegen. És convenient redactar-les en paràgrafs independents i numerats amb xifres aràbigues per facilitar-ne la lectura. També cal fer constar separadament i per ordre les peticions que la part demandant formuli amb caràcter subsidiari, és a dir, per al supòsit en què el tribunal no admeti les peticions principals.
Després del verb principal amb què s'expressa l'objecte de la demanda (demano o sol·licito), és optatiu que hi aparegui el destinatari de la sol·licitud (al jutjat o a la sala).
A la petició d'admissió de la demanda és habitual fer servir l'expressió Que tingui per presentat l'escrit i l'admeti, però, atès que l'acció principal, que les engloba totes dues, és l'expressada amb el verb admetre, recomanem de reduir la fórmula anterior a Que admeti l'escrit.
7. Altressís
Els altressís són les peticions de caràcter secundari i no són necessaris a totes les demandes.
Pel que fa a l'estructura d'aquest apartat, proposem l'esquema següent:
ALTRESSÍS
1. EXPOSO:
DEMANO (o SOL·LICITO):
2. EXPOSO:
DEMANO (o SOL·LICITO):
etc.
8. Datació
Cal indicar primer la localitat i, després d'una coma, la data.
9. Signatures
En primer lloc, signa l'advocat o l'advocada. A continuació, signa la persona demandant o bé el procurador o la procuradora. Atès que el nom i els cognoms d'aquestes persones ja figuren a l'encapçalament del document, no cal repetir-los; per tant, l'estructura d'aquesta signatura és:
rúbrica
Advocat/ada
rúbrica
Demandant o procurador/a
Enllaços sintàctics
La distribució de la informació en blocs específics, homogenis i independents justifica que no sigui necessari enllaçar sintàcticament els diferents apartats de la demanda. Ara bé, si es volen enllaçar, les formes més habituals són les següents:
[...] i EXPOSO: [...], d'acord amb els fets i els fonaments de dret següents. / Fonamento aquesta demanda en els fets i fonaments següents.
FETS
[...]
FONAMENTS DE DRET
[...]
Per això, / Per la qual cosa,
SOL·LICITO:
[...]
Per enllaçar l'apartat de dades de la part demandant amb l'apartat de la formulació de la demanda es fa servir sovint l'expressió en la forma o de la manera més procedent en dret, però aquesta expressió és innecessària perquè no aporta cap informació i recomanem de prescindir-ne.
Un cas semblant és el de les fórmules finals de la demanda, Ho demano en justícia o Això que demano és de justícia, expressions que s'han de considerar optatives però que són innecessàries i, per tant, recomanem de suprimir-les.


AL JUTJAT...
Jaume Vendrell Raurich, procurador dels tribunals, en nom de l'entitat mercantil TRXSA, domiciliada a Castelldefels, al carrer de la Indústria, 36, la representació de la qual acredito mitjançant l'escriptura de poder adjunta, comparec davant d'aquest Jutjat, sota la direcció lletrada de Teresa Prat i Mata.
MANIFESTO: Que, per mitjà de la representació esmentada, formulo demanda de judici canviari per a la reclamació de la quantitat de mil set-cents vuitanta-sis euros (1.786 euros) contra Martí Martivell Vilavella, representant de la firma BLICRASA, que té el domicili a Martorell, al carrer dels Almogàvers, 324.
FETS
1. L'entitat mercantil TRXSA ven fotocopiadores i altres aparells. Per raó d'aquesta activitat, el demandat va adquirir a l'actora una fotocopiadora de la marca JJMAX, model 45035.
Per acreditar aquesta compra adjunto com a document número 1 l'albarà corresponent.
2. El preu de venda de la fotocopiadora esmentada va ser de [...].
Adjunto la factura com a document número 2.
3. Es van fixar les condicions de pagament següents: un pagament al comptat de [...] i el pagament a terminis de la resta mitjançant dues lletres de canvi [...].
Adjunto aquestes dues lletres de canvi com a documents número 3 i 4.
4. La lletra de data [...] no va ser abonada i [...].
Adjunto el justificant del banc de les despeses de devolució com a document número 5.
[...]
FONAMENTS DE DRET
1. Capacitat de les parts
Ambdós litigants tenen la capacitat processal suficient d'acord amb el que disposen els articles 6 i següents de la Llei d'enjudiciament civil.
2. Representació
El meu mandant està representat en aquest procediment pel procurador que subscriu aquesta demanda, d'acord amb l'article 23 de la Llei d'enjudiciament civil.
3. Jurisdicció
És competent la jurisdicció civil, segons el que disposa l'article 21.1 de la Llei orgànica del poder judicial.
4. Competència
La part demandada té el seu domicili en aquest partit judicial, per la qual cosa resulta competent el tribunal al qual s'assigni aquesta demanda per torn de repartiment en aquest partit judicial, de conformitat amb l'article 820 de la Llei d'enjudiciament civil.
5. Classe de judici
El procés s'ha d'ajustar als tràmits del judici canviari perquè, en incoar-lo, es presenta una lletra de canvi que compleix els requisits que estableix la Llei canviària i del xec, d'acord amb els articles 819 i següents de la Llei d'enjudiciament civil.
6. Fonaments jurídics de fons
Pel que fa a [...]
7. Costes
A l'empara del que estableix l'article 394 de la Llei d'enjudiciament civil, cal imposar les costes a la part demandada.
SOL·LICITO:
1. Que admeti aquest escrit i les còpies i els documents que hi annexo.
2. Que em doni per comparegut i em consideri part com a representant de l'entitat TRXSA.
3. Que tingui per formulada en nom de TRXSA demanda de [...] contra [...]
4. Que requereixi el deutor perquè pagui en el termini de deu dies i ordeni l'embargament preventiu immediat dels béns del deutor per la quantitat que figuri en el títol executiu, més una altra quantitat per a interessos de demora, despeses i costes, per al cas que no s'atengui el requeriment de pagament.
5. Que, un cop acomplerts els tràmits legals corresponents, dicti sentència per la qual [...]
ALTRESSÍ
EXPOSO: Que adjunto una còpia de l'escriptura de poder per inserir-la a les actuacions.
SOL·LICITO: Que em retorni l'escriptura de poder després que l'hagi confrontada amb la còpia.
Martorell, 20 d'octubre de 2001
(rúbrica)
Advocada
(rúbrica)
Procurador


Definició
La denúncia és un 'acte que realitza una persona que ha presenciat la perpetració d'un delicte perseguible d'ofici o que n'ha tingut coneixement, que consisteix a notificar-ho a l'autoritat judicial o als seus agents'. Aquesta és una de les formes d'iniciar un procés penal; en aquest cas, la persona denunciant no està obligada a provar els fets denunciats ni a formalitzar una querella.
D'acord amb l'article 265 de la Llei d'enjudiciament criminal, una denúncia es pot fer per escrit o de paraula. Quan es fa per escrit, el document en què es fa constar la denúncia s'anomena, també, denúncia.
(També és possible, per a assumptes que siguin competència de l'Administració, presentar denúncies davant òrgans administratius: l'article 69 de la Llei de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú preveu la iniciació d'ofici d'un procediment administratiu mitjançant una denúncia.)
Criteris generals de redacció
Com a principi general, la redacció ha de ser clara, rigorosa i concisa. Els fets s'han de redactar de manera ordenada, en paràgrafs independents i numerats amb xifres aràbigues.
En aquest document, com en tots els de caràcter jurídic, cal tenir en compte les exigències de contingut establertes per la legislació vigent. La denúncia no requereix requisits formals especials; només cal tenir en compte, d'acord amb els articles 265 i 266 de la Llei d'enjudiciament criminal, que la denúncia es pot fer personalment o per mitjà d'un mandatari o d'una mandatària amb un poder especial, i que ha de ser signada per la persona denunciant o per una altra persona a qui aquesta ho demani, si no pot fer-ho ella mateixa.
Pel que fa al tractament personal, recomanem de fer servir la primera persona del singular per a l'emissor (la persona denunciant o mandatària) i la tercera del singular per al receptor (el jutjat).
Estructura i continguts
Les característiques de cadascuna de les parts de la denúncia són les següents:
1. Destinació
S'ha d'indicar el nom de l'òrgan jurisdiccional al qual s'adreça la denúncia.
2. Dades de la persona denunciant o mandatària
En aquest apartat han de figurar el nom i les dades (DNI, adreça, etc.) de la persona denunciant, en cas que la denúncia es faci personalment.
Si la denúncia es fa per mitjà d'un mandatari o d'una mandatària, s'hi han de fer constar les dades següents:
nom i dades de la persona mandatàrianom i cognoms de la persona denunciantfórmula per fer constar que el mandatari o la mandatària té el poder especial necessari per presentar la denúncia
3. Formulació de la denúncia
S'introdueix amb el verb denuncio i ha d'incloure la identificació de la persona o de les persones, físiques o jurídiques, denunciades.
Després del verb principal, denuncio, que és transitiu, apareix el complement directe; per tant, cal evitar l'error d'introduir aquest complement amb la preposició a. Així, per exemple, hem d'escriure "denuncio el senyor...".
4. Fets
Aquest apartat s'introdueix amb una expressió com ara Baso aquesta denúncia en els fets següents.
Cal descriure amb detall i precisió els fets que són objecte de la denúncia (dia, hora, lloc, testimonis, conseqüències, etc.) i, tal com s'ha comentat anteriorment, presentar-los de manera ordenada, clara, concisa, en paràgrafs independents i numerats amb xifres aràbigues per facilitar-ne la lectura. Al final de cada paràgraf s'ha de fer referència als documents que es presentin per acreditar o demostrar els fets exposats.
5. Fórmula final
En aquest apartat es demana que s'admeti i es tramiti la denúncia i es fa constar que es presenta perquè es considera que els fets exposats poden ser delictius.
6. Datació
Cal indicar primer la localitat i, després d'una coma, la data.
7. Signatura
Si signa la denúncia la persona que l'ha presentada (la persona denunciant o la persona mandatària), amb la rúbrica és suficient, atès que el nom i els cognoms d'aquesta persona ja figuren a l'encapçalament del document.
Si la signa una altra persona a sol·licitud de la persona denunciant, a més de la rúbrica, cal fer constar la identificació de qui signa.


AL JUTJAT DE GUÀRDIA
Glòria Pau i Creus, amb el DNI 37 805 533 i amb domicili a la baixada del Rosari, 8, 43003 Tarragona,
DENUNCIO:
Per mitjà d'aquest escrit i d'acord amb l'article 259 i els següents de la Llei d'enjudiciament criminal, els representants legals de la companyia Plaf, SA, amb domicili al carrer de l'Àliga, 1, de Tortosa, i el pilot d'aquesta companyia, el súbdit anglès John Flight, que té la targeta de residència número X-0890 i que viu a Reus, al carrer de l'Ocell, 13.
Baso aquesta denúncia en els fets següents.
FETS
1. El dia 17 de juny de 2007, a les 11 del matí, un grup de feligresos, que sortien de missa de la catedral de Tortosa, van ser sorpresos per una pluja de productes insecticides llançats des d'una de les avionetes de la companyia Plaf, SA, les quals fumiguen regularment els camps de cítrics pròxims a la catedral.
2. Són testimonis del fet anterior els policies locals senyors [...]  i [...]
3. Com a conseqüència de la pluja de productes insecticides, el senyor [...] i la senyora [...] van haver de ser ingressats el mateix dia a l'Hospital [...] per intoxicació, i el senyor [...], per una dermatitis aguda, tal com consta als informes mèdics adjunts.
Considero que aquests fets poden ser constitutius d'un delicte i els poso en coneixement d'aquest Jutjat, perquè n'admeti la denúncia i la tramiti.
Tortosa, 20 de juny de 2007
(rúbrica)


Definició
La querella és una acusació escrita, presentada davant el jutjat contra algú que hom fa reu d'un delicte que la persona agreujada demana que sigui castigat i perseguit.
Aquesta és una de les formes d'iniciar un procés penal.
Criteris generals de redacció
En la redacció d'aquest document cal tenir en compte les exigències generals de contingut establertes per la legislació vigent i la legislació específica aplicable a cada cas concret.
L'article 277 de la Llei d'enjudiciament criminal estableix els requisits de caràcter general per al cas de la querella, que són el fonament per a l'estructuració d'aquest document.
D'acord amb l'esmentat article, la querella s'ha de presentar sempre per mitjà d'un procurador o una procuradora amb poder bastant i subscrita per un lletrat o una lletrada, i ha de contenir la informació següent:
1r. El jutge o la jutgessa, o el tribunal davant el qual es presenta.
2n. El nom, els cognoms i el veïnatge de la persona querellant.
3r. El nom, els cognoms i el veïnatge de la persona querellada. En el cas que s'ignorin aquestes circumstàncies, cal designar la persona querellada per les dades que millor poguessin donar-la a conèixer.
4t. La relació circumstanciada del fet, amb expressió del lloc, de l'any, del mes, del dia i de l'hora en què va produir-se, si se sabien.
5è. L'expressió de les diligències que cal practicar per a la comprovació del fet.
6è. La petició que s'admeti la querella, es practiquin les diligències indicades en el número anterior, es detingui i s'empresoni la persona presumptament culpable o se li exigeixi la fiança de llibertat provisional, i s'ordeni l'embargament dels seus béns en la quantitat necessària en els casos que sigui procedent.
7è. La signatura de la persona querellant o la d'una altra persona a petició seva si no sabés o no pogués signar, quan el procurador o la procuradora no tingui poder especial per formular la querella.
Com a principi general, la redacció ha de ser clara, rigorosa i concisa. Els fets, els fonaments de dret, les peticions i els altressís s'han de redactar de manera ordenada, clara i concisa, en paràgrafs independents i numerats amb xifres aràbigues.
Pel que fa al tractament personal, recomanem de fer servir la primera persona del singular per a l'emissor (la part querellant) i la tercera del singular per al receptor (el jutjat o la sala).
Estructura i continguts
El contingut i les característiques de cada una de les parts de la querella són els següents:
1. Destinació
D'acord amb l'article 272 de la Llei d'enjudiciament criminal, la querella s'ha de presentar davant el jutjat d'instrucció competent.
2. Dades del procurador o la procuradora i de l'advocat o l'advocada
En aquest apartat figuren el nom i els cognoms del procurador o la procuradora i de l'advocat o l'advocada i una fórmula per fer constar que el procurador o la procuradora tenen poders bastants per representar la part querellant.
L'expressió en nom i representació de que apareix sovint amb les dades del procurador o de la procuradora és reiterativa i, per tant, recomanem de substituir-la per una de les construccions següents:
en nom de
en representació de
procurador/procuradora de
La fórmula «l'escriptura de poder adjunta, que presento perquè em sigui retornada després de confrontar-la amb la seva còpia, que lliuro annexa perquè sigui inserida a les actuacions...» es considera necessària, tot i que es tracta d'una acció de tràmit. Sovint aquesta informació es repeteix en més d'un apartat i només hauria d'aparèixer una vegada. Pot figurar amb les dades del procurador o de la procuradora o en un altressí; l'avantatge que té situar aquesta informació en un altressí és que individualitza la petició.
3. Formulació de la querella
S'introdueix amb els verbs formulo, presento o interposo.
4. Fets
Aquest apartat pot tenir com a encapçalament les expressions Exposició de fets, Relació de fets o, simplement, Fets.
Com ja s'ha indicat anteriorment, els fets s'han de redactar de manera ordenada, clara i concisa, en paràgrafs independents i numerats amb xifres aràbigues.
5. Fonaments de dret
Amb l'encapçalament Fonaments de dret o Fonaments jurídics, s'exposen de manera succinta (no cal transcriure els preceptes que s'addueixen) els fonaments jurídics de la querella en paràgrafs separats i numerats, com en el cas dels fets, amb xifres aràbigues.
6. Peticions
S'introdueixen amb els verbs demano o sol·licito i és convenient redactar-les en paràgrafs independents i numerats amb xifres aràbigues per facilitar-ne la lectura.
Després del verb principal amb què s'expressa l'objecte de la querella (demano o sol·licito), és optatiu que hi aparegui el destinatari de la sol·licitud (al jutjat).
A la petició d'admissió de la querella és habitual fer servir l'expressió Que tingui per presentat aquest escrit i admeti aquesta querella; però, atès que l'acció principal, que les engloba totes dues, és l'expressada amb el verb admetre, es recomana de reduir la fórmula anterior a Que admeti aquesta querella.
7. Altressís
En aquest apartat es detallen les diligències que es consideren necessàries per a la comprovació dels fets i se sol·licita que es portin a terme.
S'hi poden incloure també altres peticions, com, per exemple, que s'adoptin les mesures cautelars personals i patrimonials que es considerin procedents o la sol·licitud de devolució del poder del procurador o la procuradora.
Pel que fa a l'estructura d'aquest apartat, proposem l'esquema següent:
ALTRESSÍS
1.EXPOSO:
DEMANO (o SOL·LICITO):
2.EXPOSO:
DEMANO (o SOL·LICITO):
etc.
8. Datació
Cal indicar primer la localitat i, després d'una coma, la data.
9. Signatures
Han de signar l'advocat o l'advocada i el procurador o la procuradora. En el cas que el poder del procurador o la procuradora no sigui especial, cal que signi també la persona querellant.
Atès que el nom i els cognoms d'aquestes persones ja figuren en el document, no cal repetir-los; per tant, l'estructura d'aquestes signatures és:
rúbrica
Advocat/ada
rúbrica
Procurador/a
rúbrica
Querellant


AL JUTJAT [...]
[...], procurador dels tribunals, en nom de [...], la representació de la qual acredito mitjançant l'escriptura de poder especial que adjunto degudament validada, comparec davant d'aquest Jutjat, sota la direcció lletrada de [...], i formulo querella per [...], que, d'acord amb l'article 277 de la Llei d'enjudiciament criminal, baso en els punts que tot seguit detallo.
1. Formulo aquesta querella davant del Jutjat de [...], perquè els fets van ocórrer en aquest partit judicial.
2. La querellant és [...], veïna de [...], amb domicili a [...]
3. Els querellats són [...] i [...], veïns de [...], amb domicili a [...]
FETS
1. El dia [...] a [...]
2. La meva representada va demanar [...]
[...]
FONAMENTS DE DRET
[...]
SOL·LICITO:
1. Que admeti aquesta querella per un possible delicte de [...]
2. Que prengui les mesures necessàries per [...]
[...]
ALTRESSÍS
1. EXPOSO: Que, per comprovar els fets objecte d'aquesta querella, cal que es practiquin les diligències següents:
Admissió dels documents [...]
Interrogatori de [...]
[...]
SOL·LICITO: Que es practiquin les diligències detallades anteriorment.
2. [...]
(lloc i data)&
(rúbrica)
Advocada
(rúbrica)
Procurador


Criteris de redacció del recurs contenciós administratiu

L'escrit d'interposició de recurs contenciós administratiu
Definició
L'escrit d'interposició de recurs contenciós administratiu és un document que es presenta davant la jurisdicció contenciosa administrativa per demanar la revisió de l'activitat prèvia de l'Administració o per obtenir justícia davant qualsevol comportament il·lícit de l'Administració.
Es poden distingir quatre modalitats d'aquest recurs: el tradicional, dirigit contra actes de l'Administració, expressos o presumptes, un cop exhaurida la via administrativa; el que, de manera directa o indirecta, versa sobre la legalitat d'alguna disposició general; el recurs contra la inactivitat de l'Administració, i el que s'interposa contra actuacions materials constitutives de via de fet.
Criteris generals de redacció
Per redactar aquest document, s'han de tenir en compte les exigències generals de contingut establertes per la legislació vigent i la legislació específica aplicable a cada cas concret.
El primer apartat de l'article 45 de la Llei reguladora de la jurisdicció contenciosa administrativa estableix que el recurs contenciós administratiu s'inicia amb un escrit que es redueix a esmentar la disposició, l'acte, la inactivitat o l'actuació constitutiva de via de fet que s'impugna i a sol·licitar que es consideri interposat el recurs.
El segon apartat d'aquest mateix article detalla els documents que s'han de presentar juntament amb l'escrit d'interposició, que són els següents:
El document que acrediti la representació de qui compareix, llevat que figuri a les actuacions d'un altre recurs pendent davant del mateix jutjat o tribunal, cas en el qual es pot sol·licitar que s'expedeixi un certificat perquè s'insereixi a les actuacions.El document o documents que acreditin la legitimació de l'actor o l'actora, quan l'exerceixin perquè els l'ha transmès una altra persona per herència o per qualsevol altre títol.La còpia o el trasllat de la disposició o de l'acte exprés objecte del recurs, o la indicació de l'expedient en què hagi recaigut l'acte, o el diari oficial en què la disposició s'hagi publicat. Si l'objecte del recurs és la inactivitat de l'Administració o una via de fet, s'ha d'esmentar l'òrgan o la dependència al qual s'atribueixi l'una o l'altra, l'expedient en el qual tinguin l'origen, o qualsevol dada que serveixi per identificar l'objecte del recurs.El document o els documents que acreditin el compliment dels requisits exigits a les persones jurídiques per entaular accions d'acord amb les normes o els estatuts que els siguin aplicables, llevat que ja s'hagin incorporat o inserit en el cos del document que acredita la representació de qui compareix.
La redacció ha de ser clara, rigorosa i concisa, i la relació de documents que s'adjunten a l'escrit d'interposició, les peticions i els altressís s'han de redactar de manera ordenada, en paràgrafs independents i numerats amb xifres aràbigues.
Pel que fa al tractament personal, es recomana d'utilitzar la primera persona del singular per a l'emissor (la persona que interposa el recurs) i la tercera del singular per al receptor (el jutjat o la sala).
Destinació
Cal indicar la denominació de l'òrgan jurisdiccional davant del qual s'interposa el recurs.
1. Dades de qui presenta el recurs, de l'advocat o l'advocada i del procurador o la procuradora
Aquí figura la identificació de la persona o les persones que interposen el recurs i de l'advocat o l'advocada. Si les persones recurrents actuen representades per un procurador o una procuradora, hi figuren també el nom i els cognoms del procurador o la procuradora i una fórmula per fer constar que té poders bastants per a aquesta representació.
Habitualment, se sol·licita la devolució de l'escriptura de poder que presenta el procurador o la procuradora; aquesta petició pot aparèixer en aquest apartat o en un altressí.
2. Fórmula d'interposició del recurs
Aquest apartat comença amb la fórmula interposo (o formulo) recurs contenciós administratiu i ha de contenir la identificació de la disposició, l'acte, la inactivitat o l'actuació constitutiva de via de fet objecte del recurs.
3. Documents adjunts
Cal fer una relació dels documents que es presenten juntament amb l'escrit d'interposició del recurs.
4. Pètita
S'inicia amb els verbs demano o sol·licito i, a continuació, es fan constar les peticions concretes que es plantegen. És convenient redactar-les en paràgrafs independents i numerats amb xifres aràbigues per facilitar-ne la lectura.
5. Altressís
Aquest apartat és optatiu, no és necessari que aparegui a tots els escrits d'interposició de recurs contenciós administratiu.
Els altressís són peticions secundàries i es poden plantejar d'acord amb l'esquema següent:
ALTRESSÍS
1. EXPOSO:
DEMANO (o SOL·LICITO):
2. EXPOSO:
DEMANO (o SOL·LICITO):
etc.
6. Datació
Cal indicar primer la localitat i, després d'una coma, la data.
7. Signatures
Ha de signar, d'una banda, l'advocat o l'advocada que assisteixi la persona que presenta el recurs i, d'altra banda, el procurador o la procuradora, o bé la persona que interposa el recurs, si compareix per si mateixa.


Exemple de recurs contenciós administratiu

A LA SECCIÓ [...] DE LA SALA CONTENCIOSA ADMINISTRATIVA DE [...]
[...], procurador dels tribunals i de [...], la representació del qual acredito mitjançant l'escriptura de poder adjunta, comparec, assistit per la lletrada [...], i
INTERPOSO recurs contenciós administratiu contra la resolució de [...]
D'acord amb l'article 45 de la Llei reguladora de la jurisdicció contenciosa, adjunto a aquest recurs els documents següents:
1. Una còpia de la resolució objecte d'aquest recurs.
[...]
SOL·LICITO:
1.Que admeti aquest escrit amb els documents adjunts.
2.Que tingui per interposat aquest recurs contenciós administratiu contra [...]
3.Que reclami l'expedient administratiu a  [...] i que me'l lliuri per poder formalitzar la demanda.
[...]
ALTRESSÍS
1.EXPOSO: Que adjunto una còpia de l'escriptura de poder per inserir-la a les actuacions.
SOL·LICITO: Que em torni l'escriptura de poder després d'haver-la confrontada amb la còpia.
[...]
(localitat i data)
(rúbrica)
Advocada
(rúbrica)
Procurador