Present del verb 'batre': 'batim' o 'batem'?
Present del verb 'interrompre': 'interrompim' o 'interrompem'?
'batir' o 'batre'?

Els verbs batre i rompre (i els seus derivats: abatre, combatre, debatre, rebatre...; corrompre, interrompre, irrompre...) són de la segona conjugació i no pas de la tercera. Per tant, en la primera i la segona persona del plural del present d'indicatiu i el present de subjuntiu d'aquests verbs, l'última vocal que hi apareix és la e, i no la i (batem i no batim, interrompem i no interrompim, etc.). Per exemple:
Present d'indicatiu
debato, debats, debat, debatem, debateu, debaten
interrompo, interromps, interromp, interrompem, interrompeu, interrompen
Present de subjuntiu
debati, debatis, debati, debatem, debateu, debatin
interrompi, interrompis, interrompi, interrompem, interrompeu, interrompin


Les formes renyir i renyar tenen significats diferents.
El verb renyir és intransitiu i s'utilitza amb el sentit de 'rompre l'amistat, el tracte personal'. Per exemple:
La Dolors ha renyit amb la seva parella.
En canvi, el verb renyar és transitiu i designa l'acció d'adreçar a algú blasmes severs per una falta comesa, per un mancament. Per exemple:
El professor va renyar-lo perquè no feia mai els deures.

Optimot, Departament de Política Lingüística, Generalitat de Catalunya


Per expressar el sentit de 'prenent com a base' es poden fer servir diverses expressions, com ara d'acord amb, partint de, segons o a partir de, tenint en compte el context en cada cas.
Pel que fa a la locució en base a, que es troba usada amb aquest mateix significat, cal recordar que no està prevista per la normativa. Per exemple:
Prendrem una determinació partint de les opinions dels treballadors (i no ...en base a les opinions dels treballadors).
D'acord amb la llei de protecció de dades, la informació que ens faciliteu és confidencial (i no En base a la llei de protecció de dades...)
Haurem de fer un treball segons les pautes que ens ha donat el professor (i no ...en base a les pautes...).
Ara bé, sí que és possible l'expressió sobre la base de, formada també a partir del nom base. Per exemple:
Sobre la base de les últimes notícies caldrà decidir què hem de fer d'ara endavant.


La conjunció adversativa sinó, davant d'un membre de la proposició, designa que allò que es nega pel que fa a un membre precedent, s'afirma del membre que hi ha a continuació de la conjunció. Per exemple: No ho ha fet ell, sinó el seu amic.
Si la coordinació és entre dues oracions principals, es fa servir sinó que. Per exemple: No vol que li ho facis, sinó que l'ajudis.
Si es reforça el primer membre amb adverbis o locucions com no únicament, no solament, no (tan) sols, no només, aleshores tots dos membres tenen valor positiu, i el segon és més emfàtic. Per exemple: No solament era una persona treballadora, sinó que sabia delegar.
La forma sinó també vol dir 'no... més que', 'no... excepte'. Per exemple: No té sinó un fill (és a dir, 'no té més que un fill'); No veig altre camí sinó aquest (és a dir, 'no veig cap camí que no sigui aquest, excepte aquest').
S'usa en preguntes retòriques del tipus Per a què serveixen els amics sinó per ajudar en els moments difícils?  (equivalent a 'els amics serveixen per ajudar en els moments difícils') o Què podem fer sinó esperar que arribi? (equivalent a 'no podem fer altra cosa més que esperar que arribi').
S'usa en oracions afirmatives en què en el primer membre de l'oració apareix tot o tothom. Té el significat 'excepte'. Per exemple: Tot té solució sinó la mort. Ha vingut tothom sinó el director.
S'usa en l'expressió lexicalitzada No caldria sinó!, amb la qual s'expressa rebuig d'una petició o exigència. Per exemple: A sobre, ens demanen que deixem les habitacions abans de les 10 h: no caldria sinó!, equivalent a 'només faltaria això!'.
La forma si no és la conjunció condicional si seguida de l'adverbi de negació no. Per exemple: Si no vens d'hora, et quedaràs sense esmorzar. Cal anar amb compte de no confondre aquest si no quan l'oració condicional està elidida, és a dir, quan no apareix perquè es dona per entesa. Per exemple:
Hauries d'acabar els deures; si no, la mare s'enfadarà. (És a dir, 'si no acabes els deures, la mare s'enfadarà'.)
També s'usa si no, perquè s'elideix el verb, en preguntes retòriques de tipus:
— Segur que ho va fer el del tercer. Qui, si no? (equivalent a 'qui va ser, si no va ser el del tercer?' i a 'si no va ser el del tercer, qui va ser?').
— Han llogat un apartament a Calella. On, si no? (equivalent a 'on llogarien un apartament si no és a Calella?')
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (25.4.4.2)


Pronúncia de verbs acabats en -iar
cànvio o canvio?, estúdio o estudio?

En els verbs acabats en consonant + -iar, com ara anunciar, beneficiar, copiar, denunciar, estudiar, etc., cal tenir en compte que les formes següents es pronuncien amb la vocal tònica a la i:
Present d'indicatiu
canvio, canvies, canvia, canvien (i no cànvio, cànvies, cànvia, cànvien)
Present de subjuntiu
canviï, canviïs, canviï, canviïn (i no cànvii, cànviis, cànvii, cànviin)
Imperatiu
canvia, canviï, canviïn (i no cànvia, cànvii, cànviin)


Síl·laba tònica d'alguns mots
Desplaçament accentual en mots aguts

Una mostra de mots que són aguts (és a dir, que tenen l'accent a l'última síl·laba) i que sovint es pronuncien erròniament com a plans són:
interval
oboè
iber
alfil
xassís
elit
futbol
fluor
zenit
poliglot
xandall
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.1.1.8a)


Síl·laba tònica d'alguns mots
Desplaçament accentual en mots plans

Una mostra de mots que són plans (és a dir, que tenen l'accent a la penúltima síl·laba) i que sovint no es pronuncien adequadament són:
atmosfera
tetraplegia
letargia
amoníac
policíac
termòstat
omòplat
medul·la
mimesi
míssil
monòlit
rèptil
tèxtil
aeròlit
torticoli
magnetòfon
intèrfon
sinergia (o sinergies)
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.1.1.8b)


Síl·laba tònica d'alguns mots
Desplaçament accentual en mots esdrúixols

Una mostra de mots que són esdrúixols (és a dir, que tenen l'accent a l'antepenúltima síl·laba) i que sovint es pronuncien erròniament són:
aurèola
rubèola
pneumònia
isòbara
vàlua
període
díode (i altres mots acabats en -ode: tríode, elèctrode, càtode)
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.1.1.8c)


'interrompeix' o 'interromp'?
'interrompeixi' o 'interrompi'?

El verb interrompre, així com tots els derivats del verb rompre, és de la segona conjugació i no pas de la tercera. Per tant, no s'afegeix en cap cas l'increment -eix- a l'hora de conjugar les formes personals del present d'indicatiu, del present de subjuntiu i de l'imperatiu (interrompo i no interrompeixo, interrompi i no interrompeixi, etc.).
Present d'indicatiu
interrompo, interromps, interromp, interrompem, interrompeu, interrompen
Present de subjuntiu
interrompi, interrompis, interrompi, interrompem, interrompeu, interrompin
Imperatiu
interromp, interrompi, interrompem, interrompeu, interrompin
D'altra banda, cal recordar que aquest verb no presenta irregularitats ortogràfiques i que, per tant, la o del radical es manté també en posició àtona: interrompem (i no interrumpem).


Futur i condicional de verbs com 'concebre', 'perdre', etc.
'conceberà' o 'concebrà'?, 'perderia' o 'perdria'?

Els verbs com concebre, perdre, rompre, batre, cometre o emetre formen el futur i el condicional sense afegir cap vocal de suport. Per exemple:
Futur
concebré, concebràs, concebrà, concebrem, concebreu, concebran
perdré, perdràs, perdrà, perdrem, perdreu, perdran
batré, batràs, batrà, batrem, batreu, batran
Condicional
concebria, concebries, concebria, concebríem, concebríeu, concebrien
perdria, perdries, perdria, perdríem, perdríeu, perdrien
batria, batries, batria, batríem, batríeu, batrien
Cal evitar, doncs, les formes conceberà, perderia, baterà, etc.


Addició de sons entre vocals
Ideia, dugues, graiella, etc.

En registres més o menys formals, cal evitar la inserció, espontània i no recomanable, de sons que s'afegeixen per evitar el contacte de dues vocals que no formen diftong. Per exemple: no s'ha de dir ideia per idea, o dugues per dues.
Altres casos que s'han d'evitar són els següents: graiella, paiella, dugues, teiatre, constituient, ravó... Cal substituir-los per: graella, paella, dues, teatre, constituent, raó.


Es pot dir desenfadat, desenfadada en català?

El mot desenfadat, desenfadada és el participi del verb desenfadar-se, que vol dir cessar d'estar enfadat. Per exemple:
Quan li hem donat la piruleta s'ha desenfadat.
Ahir estava enrabiada amb tothom. Ja s'ha desenfadat?
Per aquest motiu, si es vol indicar que algú obra sense arronsar-se o que actua amb despreocupació, cal fer servir una altra expressió, com ara l'adjectiu desimbolt, desimbolta o despreocupat, despreocupada. Per exemple:
T'expresses d'una manera molt desimbolta, ens agrada el teu estil.
Té una actitud despreocupada i fuig dels formalismes.


La locució per part de en general té el sentit de 'pel que es refereix a'. Per exemple:
Per part d'ella, l'assumpte queda tancat.
Sovint, però, aquesta expressió també es fa servir en les oracions passives per indicar l'agent o qui realitza l'acció. Per exemple:
Gol per part del Barça.
L'ajuda per part de les ONG als països subdesenvolupats és vital.
Va venir acompanyada per part d'un noi molt atractiu.
Les pancartes van ser retirades per part del servei de seguretat.
En aquest tipus d'oracions, també es pot introduir l'agent amb les preposicions per o de. Per exemple:
Gol del Barça.
L'ajuda de les ONG als països subdesenvolupats és vital.
Va venir acompanyada per un noi molt atractiu.
Les pancartes van ser retirades pel servei de seguretat.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.9.3.5a)


L'expressió a mitges pot significar 'a parts iguals', 'entre dos'. Per exemple:
En els guanys van a mitges.
El dinar el paguem a mitges.
Repartirem el premi a mitges.
També es pot fer servir amb el significat de 'no del tot', 'incomplet':
Només sé la història a mitges.
Ha deixat la feina a mitges.
El treball de filosofia? Encara el tinc a mitges!
En alguns casos, aquests dos significats es poden confondre. Per exemple, en la frase
Vam fer el text a mitges
es pot interpretar que el text el van fer entre dues persones, o bé que el text es va deixar sense acabar. En aquests casos, es recomana desfer l'ambigüitat sempre que es pugui. Per exemple:
Vam fer el text entre totes dues.
Vam deixar el text a mig fer.


a falta de cinc minuts per al final o a cinc minuts del final?

Les expressions a falta de i a manca de poden tenir valor causal i condicional, però també temporal i espacial. Per exemple:
A falta de melmelada, haurem de conformar-nos amb codony.
A manca de proves sòlides, van haver de tancar el cas.
A falta de cinc minuts per al final del partit, el Barça guanya 3-0.
A manca de tres quilòmetres per a l'arribada, es va produir un accident.Cal recordar que quan aquestes expressions indiquen el temps restant per a la finalització d'un termini, l'acompliment d'un fet o la consecució d'una cosa, i també la distància pendent d'ésser recorreguda per arribar a un lloc, també es pot usar la correlació a... de. Per exemple:
A cinc minuts del final del partit, el Barça guanya 3-0.
A tres quilòmetres de l'arribada, es va produir un accident.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.3.1.5a i 19.9.3.5d)


El verb composar significa 'imposar arbitràriament una contribució o una multa'; 'actuar envers algú imposant-li la nostra voluntat'; 'jutjar, sentenciar com a àrbitre'. Per exemple:
Composaren els traginers per haver robat mercaderia.
En canvi, el verb compondre (que es conjuga com respondre) significa 'formar, constituir, integrar, combinar'; també 'crear, elaborar, confeccionar' i 'arranjar'. En conseqüència, no és adequat fer servir el verb composar amb aquests significats. Per exemple:
Es dedica a compondre cançons (i no Es dedica a composar cançons).
És un llibre compost de dues parts (i no És un llibre composat de dues parts).
Els membres que componen la família (i no Els membres que composen la família).
L'orquestra es compon de gran varietat d'instruments (i no L'orquestra es composa...).


Pronunciació dels mots arbre i marbre
Emmudiment de la erra a l'interior de mot

De vegades no es pronuncia la erra de determinats mots, generalment per la proximitat d'una altra erra i la dificultat de pronúncia que això comporta.
És el cas, per exemple, dels mots arbre i marbre, en què generalment no es pronuncia la erra de la primera síl·laba (ar-, mar-). En parlars valencians tampoc no se sol pronunciar la primera erra de perdre.
Igualment, és habitual no pronunciar la erra de la síl·laba pren- del verb prendre i derivats (com aprendre, comprendre o sorprendre) i cerndre en les formes d'infinitiu, futur i condicional: prendre, emprendre, prendré, prendria, aprendrem, comprendríeu...
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (2.4.1)


La vocal e: accent tancat o agut
Distribució d'accents oberts i tancats

Per saber quan s'usa l'accent tancat (o agut) de la e dins d'un mot, hi ha una sèrie de pautes útils. Per exemple, la e duu accent tancat en els casos següents:
En mots aguts:
la primera persona del futur simple: cantaré, faré, vindré, etc.la tercera persona del singular del passat simple: digué, estigué, pogué, etc.la primera i tercera persona del singular de l'imperfet de subjuntiu: cantés, vingués, volgués, etc.la tercera persona del singular dels derivats de tenir (conté, sosté...) i venir (convé, prové...).els gal·licismes com clixé, consomé, jaqué, puré, quinqué, etc.els mots adés, després, només, i els que fan el plural en -essos: accés, congrés, excés, exprés, ingrés, progrés, etc.els verbs en -cén (encén) i -tén (estén, pretén...).altres mots com abecé, amén, peroné, ximpanzé i Bernabé.En mots plans:
els infinitius com ara créixer, ésser, néixer, prémer, témer, etc.l'imperfet d'indicatiu del verb ésser: érem i éreu.la primera i segona persona del plural del passat simple: diguérem, diguéreu, encenguéreu, riguérem, etc.la primera i segona persona del plural de l'imperfet de subjuntiu: anéssim, anéssiu; cantéssim, cantéssiu; féssim, féssiu; etc.altres mots com cérvol, feréstec, llépol, préssec, préstec, etc.
En pocs mots esdrúixols:
església, llémena, témpores, séquia; Dénia, Énguera,
Éssera, Sénia.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.1.2.1.1)


La vocal e: accent obert o greu
Distribució d'accents oberts i tancats

Per saber quan s'usa l'accent obert (o greu) de la e dins d'un mot, hi ha una sèrie de pautes útils. Per exemple, la e duu accent obert en els casos següents:
En mots aguts:
la majoria dels acabats en -è: alè, amè, cafè, cinquè, comitè, mercè, oboè, perquè, serè, terraplè, vostè, etc.la majoria dels acabats en -ès: burgès, encès, entès, entremès, espès, francès, imprès, interès, pagès; Penedès, Vallès, etc.la majoria dels acabats en -èn: edèn, mossèn; aprèn, comprèn, ofèn, reprèn,  etc.
En mots plans:
els infinitius com ara atènyer, conèixer, convèncer, empènyer, estrènyer, merèixer, vèncer, etc.la primera i segona persona del plural de l'imperfet d'indicatiu dels verbs següents: dèiem, dèieu; fèiem, fèieu; jèiem, jèieu; quèiem, quèieu; etc., excepte érem i éreu.altres mots com brètol, cèrcol, grèvol, pèsol, rètol, rècord, sègol, tèrbol, trèmol, trèvol, etc.
En mots esdrúixols, la gran majoria:
anècdota, cèlebre, comèdia, dècima, diferència, etcètera, gènesi, matèria, mètode, pèrdua, perpètua, sèmola, tènue; València, l'Ènova, etc.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.1.2.1.1)


La vocal o: accent tancat o agut
Distribució d'accents oberts i tancats

Per saber quan s'usa l'accent tancat (o agut) de la o dins d'un mot, hi ha una sèrie de pautes útils. Per exemple, la o du accent tancat en els casos següents:
En mots aguts:
la majoria de mots que fan el plural en -ons: atenció, avió, botó, camió, cançó, traïció, etc.els acabats en -ós: adjectius com afectuós, boirós, gloriós, mafiós, saborós, sortós, verinós, etc. participis dels  verbs acabats en -fondre: confós, difós, etc.; els mots ambdós, colós, etc.
En pocs mots plans:
estómac, córrer i derivats (descórrer, incórrer, ocórrer, recórrer, socórrer, etc.), furóncol; Gósol, Fórnols, Sóller, etc.algunes formes conjugades del verb ser: fórem, fóreu, fóssim, fóssiu, etc.
En pocs mots esdrúixols:
escórpora, fórmula, góndola, pólvora, tómbola, tórtora, etc.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.1.2.2)


La vocal o: accent obert o greu
Distribució d'accents oberts i tancats

Per saber quan s'usa l'accent obert (o greu) de la o dins d'un mot, hi ha una sèrie de pautes útils. Per exemple, la o du accent obert en els casos següents:
En mots aguts:
els mots açò, això, allò, però, etc.els noms arròs, espòs, repòs, talòs, terròs; Ambròs, Bolòs, Seròs, Tredòs, Vandellòs, etc.els compostos de bo (de debò, malbò...), so (ressò...), to (semitò), tro (retrò)els compostos de clos (exclòs, inclòs...), cos (guardacòs...), gros (bocagròs...), os (renòs)
En mots plans, la majoria:
apòstol, autògraf, bibliòfil, còncau, dòlmens, fenòmens, lògic, melòman, mòbil, mòdul, pròleg, pròxim, pseudònim, rònec, sòcol, sòlid, tòrcer, etc.
En mots esdrúixols, la gran majoria:
atròfia, còlera, colònia, còmode, còpia, crònica, custòdia, demòcrata, diòcesi, hipòcrita, magnòlia, memòria, mòmia, òpera, òrfena, quilòmetre, tòfona; Òdena, etc.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.1.2.2)


Les formes al·logen i halogen tenen significats diferents.
El mot al·logen significa 'originat fora del lloc actual'. Per exemple: Una llengua al·lògena.
En canvi, el mot halogen fa referència a qualsevol element del grup dels halògens (és a dir, el grup d'elements químics amb capacitat d'unir-se directament amb un metall). Per exemple: He comprat una bombeta halògena.


Les formes al·ludir i eludir tenen significats diferents.
El verb al·ludir significa 'referir-se a una persona o a una cosa sense esmentar-la'. Per exemple: Va al·ludir al contrincant diverses vegades.
En canvi, el verb eludir significa 'evitar (una dificultat, una obligació, etc.), amb algun artifici, estratagema, habilitat'. Per exemple: Eludir una responsabilitat.


soc
Aquest mot no porta accent diacrític en cap dels significats que té. Per exemple:
Jo soc la directora.
M'han portat uns socs d'Holanda i m'han fet llagues als peus.
Queda el soc del pi que van tallar.


El verb medir, tot i que és una forma prou estesa en català, no està recollit en el diccionari normatiu. Si el que es vol és expressar les mides que té un objecte concret, es pot optar per fer servir el verb mesurar o bé el verb fer. Per exemple:
La paret mesura dos metres i mig d'alt (i no La paret medeix dos metres i mig d'alt).
Quant fa la nevera d'alt? (i no Quant medeix la nevera d'alt?).
En canvi, si el que es vol indicar és que es prenen les mides d'una cosa, es poden fer servir els verbs mesurar i amidar. Per exemple:
Mesurarem la taula a pams (i no Medirem la taula a pams).
Ens falta amidar la llargària de la sala (i no Ens falta medir la llargària de la sala).


Les formes anul·lar i anular tenen significats diferents.
El mot anul·lar vol dir cancel·lar. Per exemple: Van anul·lar la reserva que havien fet.
En canvi, anular té dos significats diferents:
'Quart dit de la mà'. Per exemple: S'ha fet un tall al dit anular.'Forma d'anell'. Per exemple: El darrer eclipsi anular de sol va ser fa molts anys.


Les formes legítima i llegítima tenen significats diferents.
El mot legítima és la forma femenina de l'adjectiu legítim i té dos significats:
'Fundat en el dret': En defensa legítima.'Genuí, no fals': Una decisió legítima.
En canvi, la llegítima és la porció de l'herència de la qual el testador no pot disposar lliurement perquè la llei l'assigna als seus parents de línia directa. Per exemple: Afortunadament, la vídua va poder pagar la llegítima.


Les formes legat i llegat tenen significats diferents.
Un legat és un delegat. Per exemple: Ahir va arribar el legat italià.
En canvi, un llegat és allò que es deixa a algú altre en un testament, o allò que passa d'una generació a una altra. Per exemple: Un llegat col·lectiu que tenim la missió de conservar.


Les formes rebel·lar-se i revelar tenen significats diferents.
El verb rebel·lar-se significa refusar l'obediència a una autoritat legítima. Per exemple: La ciutat es va rebel·lar contra el seu rei, L'adolescent es rebel·la i crida quan ningú no el sent.
En canvi, revelar té tres significats diferents:
'Fer conèixer (allò que es tenia amagat)': Revelar un secret, un misteri.'Mostrar': Els seus escrits revelen un coneixement profund de la llengua.'Fer visible la imatge impresa (en una pel·lícula o en una placa fotogràfiques)': Vaig revelar el rodet.


Les formes vil·la i vila tenen significats diferents.
El mot vil·la té els significats següents:
'Casa d'estiueig'. Per exemple: Els meus avis tenien una vil·la a prop de la platja.'Gran casa rural que constitueix el centre d'un extens domini amb una explotació agrícola i ramadera, sovint d'origen medieval o antic'.'Casa de camp de l'època romana'.
En canvi, una vila és una població. Per exemple: L'han fet alcalde de la vila.


Com es diu pegatina en català: enganxina o adhesiu?

Un adhesiu és una etiqueta impresa autoadhesiva, com ara l'etiqueta que indica que un cotxe porta un nadó. No és adequat dir-ne enganxina, que s'ha creat per imitació de la forma castellana pegatina però a partir del verb català enganxar.
Cal tenir en compte que per fer referència a un adhesiu de formes i colors diversos que s'utilitza sobretot en pedagogia preescolar, generalment es fa servir el mot gomet, malgrat que no és una paraula prevista normativa.


L'article personal: en, na i el, la
L'article davant de noms de persona

Els noms propis de persona, segons els usos característics de cada parlar, poden anar precedits, en singular, de l'article personal (en/na) o de l'article definit (el/la), que en aquest cas també fa d'article personal. L'article personal en/na només té formes de singular i s'usa amb noms en singular. Per exemple: En Riera (o El Riera) és conegut nostre, però Els Riera són coneguts nostres.
Aquests articles s'apostrofen davant de noms començats amb vocal o hac. Per exemple: en Ramon, el Joan, la Maria, na Laia, però n'Enric, l'Oriol, n'Hug, l'Amèlia, n'Helena. La forma femenina, com l'article la, no s'apostrofa davant de noms femenins que comencen amb i, u, hi, hu àtones: na Irene, la Isabel.
En els parlars del Principat de Catalunya, generalment s'usa l'article definit amb els noms femenins (tant si comencen per vocal com per consonant) i amb els masculins començats per vocal (la Maria, la Isabel, l'Antònia, l'Antoni); en canvi, es fa servir l'article personal o el definit amb els noms masculins començats per consonant (en/el Pere). No se sol usar l'article personal femení (na).
Els parlars baleàrics, en canvi, presenten l'article personal en/na en tots els casos, és a dir, la forma en (o n') per al masculí i na (o n') per al femení: en Pere, n'Enric, n'Antoni; na Maria, na Isabel, n'Antònia.
En els parlars valencians, en tortosí i una part de les comarques de la Franja de Ponent no s'anteposa, generalment, cap article als noms propis. Així, es diu, per exemple, He vist Pere a la plaça.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (16.3.1.2a)


Un diftong consisteix en dues vocals juntes que formen part d'una única síl·laba, és a dir, que es pronuncien amb un sol cop de veu, i no en síl·labes separades com en un hiat. Els diftongs es poden classificar en dos grups: els diftongs decreixents i els diftongs creixents.
Diftongs decreixents
En els diftongs decreixents la segona vocal és sempre la i o la u, que en aquesta posició funcionen com a semivocals. Els diftongs decreixents són:
ai: ai-re, mai
ei: rei-na, re-mei
ii: mus-tii, no-vii
oi: boi-na, noi
ui: a-vui, cui-na
au: blau, cau-re
eu: creu-re, peu
iu: ca-ga-niu, ciu-tat
ou: cou-re, pou
uu: duus, lluu
Diftongs creixents
En els diftongs creixents la primera vocal és sempre la i o la u, que en aquesta posició funcionen com a semiconsonants. Apareixen en els tres casos següents:
•	Quan la u va precedida de g o q:
gua: gua-nyar, llen-gua
güe: bi-lin-güe, se-güent
güi: am-bi-güi-tat, pin-güí
guo: ai-guós, pa-rai-guot
qua: pas-qua, qua-tre
qüe: e-qües-tre, qües-ti-ó
qüi: a-de-qüi, a-qüi-cul-tor
quo: a-quós, quo-ta
•	Quan la i precedeix una vocal a inici de paraula: ia-ia, ian-qui, io-de, io-gurt, iu-gos-lau (excepte ió i derivats: i-ó, i-ò-nic, i-o-nit-zar, i-o-nos-fe-ra...); hiat, hie-na.
•	Quan la i o la u es troben entre dues vocals i formen síl·laba amb la vocal següent: ba-ie-ta, ca-ient, cre-uen, de-ia, no-ia, pe-uet.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (2.5.1 i 2.5.2)


Verbs acabats en -sentir: amb -eix- o sense?
pressenteix o pressent?, assent o assenteix?, consenti o consenteixi?

El verb sentir i els verbs derivats entresentir, pressentir i ressentir-se no són incoatius i, per tant, es conjuguen com dormir; és a dir, sense l'increment -eix- (-esc-, -ix-, -isc-). Així, el verb pressentir, per exemple, es conjuga de la manera següent:
Present d'indicatiu
pressento, pressents, pressent, pressentim, pressentiu, pressenten
Present de subjuntiu
pressenti, pressentis, pressenti, pressentim, pressentiu, pressentin
Imperatiu
pressent, pressenti, pressentim, pressentiu, pressentin
En canvi, els verbs assentir i dissentir són incoatius i, per tant, es conjuguen com servir, és a dir, amb l'increment -eix- (-esc-, -ix-, -isc-) en les tres formes de singular i la tercera de plural del present d'indicatiu, del present de subjuntiu i de l'imperatiu. Així, el verb assentir, per exemple, es conjuga de la manera següent:
Present d'indicatiu
assenteixo, assenteixes, assenteix, assentim, assentiu, assenteixen
Present de subjuntiu
assenteixi, assenteixis, assenteixi, assentim, assentiu, assenteixin
Imperatiu
assenteix, assenteixi, assentim, assentiu, assenteixin
A diferència dels verbs anteriors, el verb consentir es pot conjugar de dues maneres: com a pur (com dormir) i també com a incoatiu (com servir):
Present d'indicatiu
consento o consenteixo, consents o consenteixes, consent o consenteix, consentim, consentiu, consenten o consenteixen
Present de subjuntiu
consenti o consenteixi, consentis o consenteixis, consenti o consenteixi, consentim, consentiu, consentin o consenteixin
Imperatiu
consent o consenteix, consenti o consenteixi, consentim, consentiu, consentin o consenteixin


Tant el mot fondo com el mot fons són formes vàlides, però cal no confondre'ls, perquè poden pertànyer a categories gramaticals diferents i no signifiquen el mateix.
1. Fondo
Pot ser un adjectiu (fondo, fonda) que fa referència a la idea de profunditat, de la superfície avall. Per exemple: un plat fondo, la part fonda d'una piscina.Pot ser un nom que designa una vall estreta de parets espadades. Per exemple: Un fondo situat a 500 metres sobre el nivell del mar.Pot ser un adverbi que significa 'amb profunditat'. Per exemple: respirar fondo ('profundament'), llaurar fondo.
2. Fons
El mot fons és un nom invariable (és a dir, té la mateixa forma per al singular i per al plural) que té diversos significats. Alguns dels sentits del nom fons són els següents:
Fa referència a la part inferior d'un recipient o d'una cavitat. Per exemple: el fons d'una cassola, tocar fons.És la superfície sòlida sobre la qual hi ha l'aigua d'un estany, un riu, etc. Per exemple: el fons del mar.Fa referència a capitals diversos. Per exemple: fons d'amortització, fons d'inversió, fons de pensions, fons de reserva.Designa el conjunt de qualitats morals bones o dolentes d'una persona. Per exemple: tenir un bon fons o tenir un mal fons.És la resistència física d'un esportista. Per exemple: Aquest atleta pot guanyar la marató, perquè té bon fons.


Verbs de la tercera conjugació amb dues formes: amb -eix- i sense
acut o acudeix?, consenti o consenteixi?, ment o menteix?

Alguns verbs de la tercera conjugació (acabats en -ir) es poden conjugar indistintament com a incoatius, és a dir, amb l'increment -eix- (-esc-, -ix-, -isc-) en les tres persones del singular i la tercera del plural del present d'indicatiu, el present de subjuntiu i l'imperatiu, o bé com a purs, és a dir, sense aquest increment.
Aquests verbs són acudir, arrupir, brumir, brunzir, consentir, consumir, desmentir, escollir, mentir, percudir i presumir. Per exemple, el verb acudir es conjuga de la manera següent:
Present d'indicatiu
acudo o acudeixo, acuts o acudeixes, acut o acudeix, acudim, acudiu, acuden o acudeixen
Present de subjuntiu
acudi o acudeixi, acudis o acudeixis, acudi o acudeixi, acudim, acudiu, acudin o acudeixin
Imperatiu
acut o acudeix, acudi o acudeixi, acudim, acudiu, acudin o acudeixin


Cal no confondre els mots taulell, tauler i tauló, ja que tenen significats diferents.
Un taulell és un tipus de taula estreta que hi ha als comerços per mostrar el gènere als compradors, als bars per servir-hi les begudes o a altres tipus d'establiments on s'intercanvien el gènere i els diners entre comprador i venedor, com ara en una taquilla d'un cinema, una administració de loteria, etc. Per exemple: El dependent em va fer anar a l'altre taulell per ensenyar-me més roba.
Un tauler és una peça de fusta plana, llisa i de poc gruix. Fem servir aquesta paraula per referir-nos al tauler d'escacs o al tauler de dames. També la utilitzem quan fem referència al tauler d'anuncis (o tauler d'avisos), d'una institució o empresa, que es posa en un lloc ben visible a fi de fer públiques les informacions que convingui. Per exemple: Han penjat les notes al tauler d'anuncis que hi ha a l'entrada.
Un tauló és una peça de fusta llarga, estreta i plana de secció rectangular. Per exemple: Han posat uns taulons perquè la gent no trepitgi la zona sense pavimentar, Hi ha hagut un ferit després que caigués un tauló en un edifici en construcció.


matitzar o matisar?
improvitzar o improvisar?

Els verbs matisar i improvisar es formen a partir de les paraules matís i improvís; són de la primera conjugació i només afegeixen la terminació -ar a les paraules d'origen.
Sovint, per analogia amb altres verbs que es formen amb el sufix -itzar, com organitzar, formalitzar, etc., se senten les formes matitzar i improvitzar.
Cal recordar, però, que les formes normatives són matisar i improvisar, i que es pronuncien amb essa sonora.
Els derivats d'aquests dos verbs també s'escriuen amb s: improvisació i matisació.


Noms invariables
Plural del mot llapis: llàpissos o llapis?

En català, alguns noms (i adjectius) amb el singular acabat en -s són invariables quant al nombre. Per exemple:
alguns noms com ara tos, pols, albatros, cosmos;els noms que acaben amb el sufix grec -itis: rinitis, hepatitis, flebitis, etc.; els noms que acaben amb -us: cactus, globus, focus, corpus, fetus, porus, virus, etc.;els noms compostos que tenen l'últim element flexionat en plural: comptagotes, obrellaunes, paracaigudes, penja-robes, rentaplats, somiatruites, trencaclosques, etc.un conjunt escàs d'adjectius: isòsceles, llepafils, norris...;
Cal recordar que el nom ritu (conjunt de cerimònies d'un culte, per exemple: ritu catòlic) no és un nom invariable i el seu plural és ritus.
D'altra banda, també hi ha uns quants adjectius manllevats que són invariables, com ara beix, marengo, multimèdia o unisex.
Un cas particular és el de llapis. Malgrat que col·loquialment de vegades es fa el plural llàpissos, cal recordar que aquest mot és invariable: un llapis, tres llapis.
La tendència a diferenciar el singular del plural i l'analogia respecte dels mots acabats amb un plural en -os explica els usos d'aquests plurals col·loquials com ara llàpissos (per llapis), dillunsos (per dilluns) i dijousos (per dijous).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (7.3.3)


L'expressió acabar amb té diversos significats. D'una banda, vol dir 'acordar'. Per exemple:
Vam acabar amb l'Anna d'anar-hi amb cotxe.
D'altra banda, té el significat de 'concloure amb'. Per exemple:
La festa va acabar amb un brindis.
Finalment, es pot usar també amb el sentit de 'posar fi a l'existència d'algú o d'alguna cosa'. Per exemple:
Aquell insecticida va acabar amb els insectes.
Estava decidida a acabar amb aquella situació tan angoixosa.


Imperatiu del verb 'veure'
'veges' o 'ves'?, 'vegeu' o 'veieu'?

La segona persona del singular de l'imperatiu del verb veure és veges, i la segona persona del plural és vegeu o veieu.
El verb veure també té la variant ves, que correspon a la segona persona del singular. Aquesta forma s'ha gramaticalitzat sobretot en usos expressius i com a interjecció. Per exemple:
Ves per on.
Ves qui ho havia de dir.
Aquest verb també presenta les formes col·loquials vet (segona persona del singular) i veu (segona persona del plural).
Finalment, cal tenir en compte que en els parlars baleàrics la segona persona del plural és veis, i en els parlars valencians és veeu.


La locució quant a (i no en quant a) es fa servir quan es vol acotar el tema sobre el qual es parla i emmarcar l'oració. Per exemple:
Quant al nombre, aquesta forma és plural (i no En quant al nombre).
Amb aquest significat, també es poden fer servir les expressions pel que fa a, tocant a, a
propòsit de, amb referència a (o en referència a), amb relació a (o en relació amb),
pel que respecta a, etc. Per exemple:
Pel que fa a aquest tema, en tinc una opinió ben clara.
En relació amb la meteorologia, sembla que avui plourà.


Verb donar: amb el so c/g o sense?
donc o dono?, dongui o doni?

El verb donar, en la primera persona del present d'indicatiu, i totes les formes del present i l'imperfet de subjuntiu, no presenta el so velar que correspon a la grafia c o g (o gu):
Present d'indicatiu
dono
Present de subjuntiu
doni, donis, doni, donem, doneu, donin
Imperfet de subjuntiu
donés, donessis, donés, donéssim, donéssiu, donessin
Cal tenir en compte que, en els registres formals, no són acceptables les formes velaritzades que s'han desenvolupat en alguns parlars: donc, dongui, dongués, etc.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.6.1.3c)


Gerundis acabats en '-ent': 'batint' o 'batent'?

Són de la segona conjugació, i no de la tercera, els verbs següents:
batre (i derivats: abatre, debatre, rebatre...) cloure (i derivats: concloure, excloure, incloure...) córrer (i derivats: concórrer, discórrer, ocórrer, recórrer...) fondre (i derivats: confondre, difondre, infondre...) rompre (i derivats: corrompre, interrompre, irrompre, prorrompre...) els verbs acabats en -metre: admetre, emetre, ometre, permetre, remetre, trametre, transmetre... concebre i percebre
Per tant, la vocal que apareix a la terminació de gerundi d'aquests verbs és la e i no la i. Per exemple:
batent, i no batint
incloent, i no incloint
recorrent, i no recorrint
confonent, i no confundint
interrompent, i no interrompint
emetent, i no emitint
concebent, i no concebint


Infinitius amb dues formes i derivats: 'valdre' o 'valer'?

Els verbs següents tenen dues formes d'infinitiu:
cabre o caber
caldre  o caler
doldre  o doler
valdre  o valer
Pel que fa als verbs acabats en -valer, malgrat que poden tenir també les dues formes d'infinitiu (equivaler o equivaldre, prevaler o prevaldre, etc.), és preferible fer servir la forma d'infinitiu acabada en -valer. Per exemple:
El preu d'aquest producte sol equivaler a la demanda que hi hagi.
Per sobre de tot ha de prevaler l'opció escollida.


Infinitius acabats en -guer: poguer o poder?

Hi ha verbs que tenen, en algunes formes, el so velar que correspon a les grafies c o g (o gu). Per exemple:
puc, pogut, pugui... (de poder)
volgut, vulgui... (de voler)
Per analogia amb aquestes formes velars, col·loquialment de vegades l'infinitiu adopta formes que presenten aquest so. Ara bé, cal evitar aquestes formes en els registres formals. Per exemple:
cabre o caber (i no capiguer)
caldre o caler (i no calguer)
haver (i no haguer)
poder (i no poguer)
saber (i no sapiguer)
ésser o ser (i no siguer)
valer o valdre (i no valguer)
voler (i no volguer)
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (9.6.1.2)


Imperatiu del verb 'estar'
'estem' o 'estiguem'?, 'esteu' o 'estigueu'?

La primera i segona persones de plural de l'imperatiu del verb estar són estiguem i estigueu. En canvi, les formes estem i esteu corresponen al present d'indicatiu. Per exemple:
Estiguem atents! (i no Estem atents!)
Estigueu quiets! (i no Esteu quiets!)


Imperfet de subjuntiu del verb 'estar'
'estés' o 'estigués'?, 'estéssim' o 'estiguéssim'?

Les formes de l'imperfet de subjuntiu del verb estar presenten el so velar que correspon a la grafia g (o gu):
estigués
estiguessis
estigués
estiguéssim
estiguéssiu
estiguessin
Cal tenir en compte que no són acceptables les formes no velaritzades estés, estessis, etc.


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: caldre i caler.
Malgrat que col·loquialment aquest verb també adopta la forma calguer, cal evitar aquest infinitiu en contextos formals.


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: doldre o doler.


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: tenir o tindre.
En els registres formals, però, la forma més general d'infinitiu és tenir.


Segona persona de plural de l'imperatiu: respongueu o responeu?

Hi ha verbs de la segona conjugació, com ara respondre o beure, que formen l'imperatiu amb formes que presenten el so velar g. Cal tenir en compte, però, que quan la segona persona del singular no presenta aquest so, la forma corresponent a la segona persona del plural tampoc no el té. Per exemple:
respon i responeu, però responguem, responguin
beu i beveu, però beguem, beguin
Malgrat que col·loquialment de vegades es fa servir la forma de segona persona del plural del present de subjuntiu com a imperatiu (respongueu, begueu), convé recordar que cal evitar aquesta forma en els registres formals. Ara bé, cal tenir present que en contextos negatius, sí que es recorre al present de subjuntiu per a usos de l'imperatiu. Per exemple:
Si us plau, no respongueu a la pregunta (però Si us plau, responeu a la pregunta).
No begueu aquesta aigua: no és potable (però Beveu aquesta aigua: és potable).
D'altra banda, cal no confondre aquests verbs amb altres, com ara poder o voler, que sí que tenen el so de g en totes les formes de l'imperatiu. Per exemple:
No vulgueu anar tan de pressa.
Font: Gramàtica bàsica i d'ús de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (7.2, punt 1)


Imperfet de subjuntiu del verb 'córrer': 'corrés' o 'corregués'?
Passat simple del verb 'córrer': 'corrí' o 'correguí'?

El verb córrer presenta el so velar que correspon a la grafia g (o gu) en les formes de l'imperfet de subjuntiu i del passat simple:
Imperfet de subjuntiu
corregués, correguessis, corregués, correguéssim, correguéssiu, correguessin
Passat simple
correguí, corregueres, corregué, correguérem, correguéreu, corregueren
Convé notar que, en la primera i segona persona del plural del present de subjuntiu, alterna la forma velar amb la no velar: correguem o correm, i corregueu o correu.
Finalment, cal tenir en compte que no són acceptables les formes no velaritzades corrés, corressis, corrés, etc. de l'imperfet de subjuntiu, i corrí, correres, corré, etc. del passat simple.


Imperfet de subjuntiu del verb ésser o ser
sigués o fos?, siguéssim o fóssim?

Les formes més generals de l'imperfet de subjuntiu del verb ésser o ser són les següents:
fos o fora
fossis o fores
fos o fora
fóssim o fórem
fóssiu o fóreu
fossin o foren
Les variants amb essa al radical (sigués, siguessis, sigués, siguéssim, siguéssiu, siguessin i siguera, sigueres, siguera, siguérem, siguéreu, sigueren) són pròpies d'alguns parlars i es fan servir en la llengua oral.


Aquest verb presenta dues formes d'infinitiu: valer i valdre.
Malgrat que col·loquialment aquest verb també adopta la forma valguer, cal evitar aquest infinitiu en contextos formals.


Aquest verb presenta una única forma d'infinitiu: poder.
Malgrat que col·loquialment aquest verb també adopta la forma poguer, cal evitar aquest infinitiu en contextos formals.


Aquest verb presenta una única forma d'infinitiu: saber.
Malgrat que col·loquialment aquest verb també adopta la forma sapiguer, cal evitar aquest infinitiu en contextos formals.


Aquest verb presenta una única forma d'infinitiu: voler.
Malgrat que col·loquialment aquest verb també adopta la forma volguer, cal evitar aquest infinitiu en contextos formals.


Les formes quan i quant tenen significats diferents.
Quan és un adverbi de temps que fa referència a un moment concret. Per exemple: Quan arribis a casa, podràs estendre la roba?
En canvi, quant és un adjectiu que significa 'quina quantitat de o quin nombre de'. Per exemple: Quant temps fa que no l'has vist?
Amb aquest mateix significat pot comportar-se com un pronom: Quant val això? Quants són?
A més d'aquests usos, quant és també un adverbi de quantitat equivalent a 'en quina mesura': Vegeu, doncs, quant gran ha estat la seva gosadia.


Les formes rec i reg tenen significats diferents.
Un rec és un canal de regatge. Per exemple: No hi ha aigua al rec.
En canvi, reg fa referència al regatge mateix. Per exemple: Terres de bon reg.


Les formes cup i cub tenen significats diferents.
Un cup és el recipient sobre el qual hom trepitja el raïm. Per exemple: Són al cup trepitjant raïm.
En canvi, un cub és un hexaedre en què les sis cares són quadrats. Per exemple: Va jugar amb el cub de Rubik.
El mot cub també fa referència a la tercera potència d'un nombre. Per exemple: El cub de tres és vint-i-set, Cinc elevat al cub és cent vint-i-cinc.


Les formes educant i educand tenen significats diferents.
El mot educant és el gerundi del verb educar. Per exemple: Estàs educant el teu fill.
En canvi, un educand és la persona que rep l'educació. Per exemple: Tu ets l'educand de la teva institutriu.


Les formes examinant i examinand tenen significats diferents.
El mot examinant és el gerundi del verb examinar. Per exemple: Aquests darrers mesos m'he estat examinant de tots els cursos de solfeig per treure'm el títol.
En canvi, un examinand és la persona que fa un examen. Per exemple: Uns quants examinands van aprovar l'examen.


Les formes multiplicant i multiplicand tenen significats diferents.
El mot multiplicant és el gerundi del verb multiplicar. Per exemple: Multiplicant aquest número per aquesta xifra, obtindràs el resultat.
En canvi, el mot multiplicand és el nombre que s'ha de multiplicar per un altre. Per exemple: Ja fa multiplicacions amb tres multiplicands.


Les formes sumant i sumand tenen significats diferents.
El mot sumant és el gerundi del verb sumar. Per exemple: Sumant les despeses d'allotjament he vist que ens sortiria massa car.
En canvi, el mot sumand fa referència als nombres que s'han de sumar a l'hora de fer una suma. Per exemple: Avui practicarem les sumes de tres sumands.


Pronom es o se davant de verb començat amb s-, ce- o ci-
es celebra o se celebra?

Davant d'un verb que comença amb el so de essa sorda (escrit amb s-, ce- o ci-) el pronom se tant pot adoptar la forma se com la forma es. L'ús de la forma plena és el més habitual en els registres formals, però és igualment acceptable l'ús de la forma es. Per exemple:
Encara no se sap qui farà el pregó de la Festa Major.
El partit se suspèn per culpa del vent.
Els veïns opinen que es circulava millor pel carrer abans del canvi de sentit.
Les urgències es centralitzaran en un sol hospital.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (8.3.2)


rector o rectora d'universitat (tractament protocol·lari)

Rector Magnífic, Rectora Magnífica
La Llei orgànica 4/2007, de 12 d'abril, per la qual es modifica la  Llei orgànica 6/2001, de 21 de desembre, d'universitats, conté una disposició addicional tretzena en la qual es determina que les autoritats universitàries rebran el tractament de senyor o senyora, seguit de la denominació del càrrec. Els rectors de les universitats rebran, a més, el tractament acadèmic de Rector Magnífic o Rectora Magnífica. (BOE núm. 89, de 13 d'abril de 2007).


Ús dels tractaments protocol·laris a la universitat

Actualment es tendeix a limitar l'ús dels tractaments protocol·laris a favor d'un llenguatge clar, concís i igualitari. En l'àmbit universitari, aquests tractaments només es fan servir en documents o situacions solemnes (com ara els saludes o els discursos d'investidura de doctors honoris causa). Llevat d'aquests casos, és a dir, en la documentació ordinària, les autoritats universitàries reben el tractament de senyor o senyora.
Exemples:
el senyor Joan Guàrdia Olmos, Rector Magnífic de la Universitat de Barcelona
la senyora Silvia Burset Burillo, degana de la Facultat d'Educació


Com es diu En la variedad está el gusto en català?

En català, per expressar que hi ha una gran quantitat i varietat d'alguna cosa, es poden utilitzar les expressions n'hi ha per a tots els gustos, n'hi ha de tots colors, n'hi ha ulls mireu. Per exemple:
A la parada de Sant Jordi tindrem novel·les, assajos, llibres de cuina... N'hi haurà per a tots els gustos.
La taula del convit feia molt de goig. De menjar, n'hi havia ulls mireu!
Si el que es vol expressar és que són vàlides totes les preferències, es pot dir de (o contra) gustos no hi ha res escrit o sobre (o contra) gustos no hi ha disputes. Per exemple:
No entenc per què al meu fill li agraden tant les històries criminals: de gustos no hi ha res escrit.


Règim verbal de cridar: Crida-li o Crida-la?

Les expressions Crida-li i Crida-la tenen significats diferents segons el context.
El verb cridar pot funcionar com a verb transitiu, amb complement directe, o com a verb intransitiu.
Quan funciona com a verb transitiu, significa invitar algú, especialment pronunciant el seu nom, a venir, a anar a un lloc. Cal tenir en compte que el complement directe no porta la preposició a, i que els pronoms que el substitueixen són el, la, els, les (i no pas li). Per exemple:
Si necessites ajuda, crida la Mercè. (Crida-la)
El nen està malalt, crida el metge! (Crida'l)
Si veus passar la Núria, crida-la i fes-la entrar a casa.
En canvi, quan funciona com a verb intransitiu, significa fer crits. Per exemple:
No cridis, que em fa mal el cap.
En aquest cas, si hi introduïm un complement de persona, cal substituir-lo pels pronoms li o els, ja que es tracta d'un complement indirecte. Per exemple:
No cridis a la mare; no li cridis.
Així doncs, no és el mateix La nena crida la mare (és a dir, li demana que vingui) que La nena crida a la mare (és a dir, l'escridassa).


Abreviatura de opere citato ('en l'obra citada')

op. cit.
L'abreviatura de opere citato ('en l'obra citada') és op. cit.


El plural de pont grua és ponts grua.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


Repetició de dos o més adverbis acabats en -ment

Quan es coordinen dos o més adverbis acabats en -ment, es poden fer servir les estructures següents:
Repetir la terminació -ment en tots els adverbis. Per exemple: Pregava humilment i devotament. Són dues valls ben diferenciades geològicament i hidràulicament.Fer servir perífrasis com d'una manera + adjectiu + i + adjectiu o des del punt de vista + adjectiu + i + adjectiu. Per exemple: Pregava d'una manera humil i devota. Des del punt de vista geològic i hidràulic són dues valls ben diferenciades.Suprimir la terminació -ment a partir del segon adverbi (aquesta opció es considera marcadament formal i cal restringir-la a contextos molt específics). Per exemple: Pregava humilment i devota. Són dues valls ben diferenciades geològicament i hidràulica.
Finalment, cal recordar que no és adequat suprimir totes les terminacions en -ment, excepte la darrera. Així, en comptes de dir Actuaven ràpida i silenciosament, podem dir, per exemple, Actuaven ràpidament i silenciosament.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (20.9)


inf.
i
L'abreviatura de informació és inf.
El símbol de informació és i.


cpla.
CL
L'abreviatura de caporala és cpla.
La sigla de caporala es CL.


Símbols de monedes europees anteriors a l'aparició de l'euro

L'entrada en vigor de l'euro va comportar la reconversió d'un seguit d'antigues monedes europees a una única moneda, l'euro. En cas de necessitar fer referència a aquestes antigues monedes, és convenient de recordar quins eren els símbols que es feien servir.
dracma grec: GRD
escut portuguès: PTE
florí neerlandès: NLG
franc belga: BEF
franc francès: FRF
franc luxemburguès: LUF
lira italiana: ITL
lira maltesa: MTL
lira vaticana: VAL
lliura xipriota: CYP
lliura irlandesa: IEP
marc alemany: DEM
marc finlandès: FIM
pesseta espanyola: ESP
tolar eslovè: SIT
xíling austríac: ATS


Regles d'accentuació gràfica: mots aguts, plans i esdrúixols

Per poder aplicar correctament les regles d'accentuació, cal saber detectar la síl·laba tònica, és a dir, la síl·laba que rep el cop fort de veu i que coincideix sempre amb la que ha de dur accent, si cal. Un cop s'ha identificat la síl·laba tònica, cal veure si les paraules són agudes, planes o esdrúixoles:
1. Són agudes quan la síl·laba tònica és en posició final: can-cell, es-vo-ranc, fa-nal, jer-sei, or-di-na-dor, so-par, etc.
2. Són planes les que tenen la síl·laba tònica a la penúltima síl·laba: am-po-lla, ca-di-ra, ca-len-da-ri, fi-nes-tra, pan-ta-lla, tau-la, te-lè-fon, etc.
3. Són esdrúixoles les que tenen la síl·laba tònica a l'antepenúltima síl·laba: mú-si-ca, òr-fe-na, pà-tri-a, pèr-du-a, per-pè-tu-a, tí-pi-ca, Sò-ni-a, etc.
Segons si les paraules són agudes, planes o esdrúixoles, cal aplicar les regles d'accentuació següents:
1. S'accentuen les paraules agudes que acaben en les terminacions següents: a, e, i, o, u (excepte si la i i la u formen part d'un diftong que no sigui güi ni qüi: desmai, canteu, avui, però pingüí), as, es, is, os, us, en i in. Per exemple: aniràs, camió, comprèn, costós, dormís, obtús, perdés, tabú; Mercè, Dublín, Rupià, etc.
2. S'accentuen les paraules planes que no tenen cap de les terminacions que hem esmentat en el punt anterior: àrab, àtom, cantàveu, càstig, córrer, dormíeu, pèsol, ràpid, ròssec, telèfon; Marràqueix, etc.
3. S'accentuen totes les paraules esdrúixoles: brúixola, cítara, còpia, insípida, màrfega, mítica, pàtina, sípia, tèbia, tènue; Xàtiva,
etc. En el cas dels adverbis acabats en -ment, conserven l'accent de l'adjectiu femení a partir del qual s'han format, si aquest en portava: ràpidament, típicament.
Cal tenir en compte que els mots que tenen una sola síl·laba (anomenats monosíl·labs) en general no s'accentuen, llevat dels casos que porten accent diacrític: cos, cru, gris, gros, pi, pla, sa, tu, vi, vol, etc.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.1.1.1, 3.1.1.2 i 3.1.1.3)


Com es diu quirófano en català?
Es pot dir quiròfan en català?

Lèxic. Lèxic especialitzat. Ciències de la salut

El terme català sala d'operacions serveix
per designar el departament d'un centre mèdic especialment
condicionat per realitzar-hi intervencions quirúrgiques. Per exemple:
La sala d'operacions de l'hospital està dotada dels aparells més avançats en equipament mèdic.
La denominació quiròfan, tot i que és una forma molt utilitzada dins dels àmbits d'especialitat, es considera un calc del castellà i no és normativa.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Alimentació. Gastronomia

La forma catalana adequada per designar el que en castellà s'anomena dulce de leche és almívar de llet. Es tracta de la menja que s'elabora amb llet i sucre, deixant-la reduir a foc lent fins que adquireix una consistència de xarop més o menys dens. Tant la consistència com el procés d'elaboració de l'almívar són similars als del dulce de leche perquè tots dos són productes cremosos que s'elaboren deixant reduir a foc lent una barreja d'un producte líquid (aigua en el cas de l'almívar i llet en el cas del dulce de leche) i sucre.
La forma calcada dolç de llet no és adequada perquè en català el substantiu dolç se sol utilitzar, majoritàriament en plural, per referir-se a pastes dolces o fruites confitades.


RH
La sigla de recursos humans és RH, i no RRHH.


El plural de armari mirall és armaris mirall.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de bergantí goleta és bergantins goleta.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de cafè concert és cafès concert.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de camió cisterna és camions cisterna.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de camió tractor és camions tractor.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de camp escola és camps escola.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de casa cuina és cases cuina.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de casa fonda és cases fonda.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de ciutat estat és ciutats estat.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


comte rei, comtessa reina (plural i ortografia)

El plural de comte rei, comtessa reina és comtes reis, comtesses reines.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


conferència col·loqui (plural i ortografia)

El plural de conferència col·loqui és conferències col·loqui.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de cotxe bomba és cotxes bomba.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


director productor, directora productora (plural i ortografia)

El plural de director productor, directora productora és directors productors, directores productores.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de esquema resum és esquemes resum.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de hotel restaurant és hotels restaurant.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de informe proposta és informes proposta.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de llapis tinta és llapis tinta. El plural d'aquests compostos es fa només amb el primer element, que en aquest cas és llapis. Com que el nom llapis en català és invariable, és a dir, té la mateixa forma en el singular i en el plural (un llapis, tres llapis), el plural d'aquest compost ha de ser llapis tinta.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de martell piló és martells piló.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de moble bar és mobles bar.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de país membre és països membres.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de paper moneda és papers moneda.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de sofà llit és sofàs llit.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de teatre auditori és teatres auditori.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de vagó llit és vagons llit.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de vagó restaurant és vagons restaurant.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de vaixell escola és vaixells escola.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


Actualment les províncies de l'Estat espanyol són les següents:
Àlaba
Alacant
Albacete
Almeria
Astúries
Àvila
Badajoz
Barcelona
Biscaia
Burgos
Càceres
Cadis
Cantàbria
Castelló de la Plana
Ceuta
Ciudad Real
Conca
Còrdova
la Corunya
Girona
Granada
Guadalajara
Guipúscoa
Huelva
Illes Balears
Jaén
Lleida
Lleó
Lugo
Madrid
Màlaga
Melilla
Múrcia
Navarra
Osca
Ourense
Palència
Las Palmas
Pontevedra
La Rioja
Salamanca
Santa Cruz de Tenerife
Saragossa
Segòvia
Sevilla
Sòria
Tarragona
Terol
Toledo
València
Valladolid
Zamora


Article neutre lo + adjectiu
Farem tot lo possible o Farem tot el possible?

Malgrat que, oralment, en els registres col·loquials s'usa l'article neutre lo, en els registres formals cal evitar aquesta forma i usar altres construccions.
Un dels casos en què se sol trobar l'article neutre en registres col·loquials és acompanyant un adjectiu. Per exemple: Farem tot lo possible. En els registres formals, en canvi, es fan servir altres construccions, com ara les que s'esmenten a continuació:
a) L'article el + adjectiu substantivat.
M'exalta el nou i m'enamora el vell (i no M'exalta lo nou i m'enamora lo vell).
b) Noms amb significat genèric (cosa, fet, aspecte, cas, etc.) + adjectiu.
El fet curiós és que va marxar i no se'n va saber res més (i no Lo curiós és que va marxar i no se'n va saber res més).
c)
Oració de relatiu (el que o allò que).
El que és important del viatge és que ens ho passem bé (i no Lo important del viatge és que ens ho passem bé).
S'ha de tenir en compte que allò no pot substituir sempre l'article neutre lo: cal que l'acompanyi una oració de relatiu, o bé un adjectiu modificat per un adverbi. Per exemple:
Comentarem allò que és essencial del projecte / allò realment essencial del projecte (i no allò essencial del projecte).
d) Noms abstractes relacionats amb els adjectius.
Demà sabrem la profunditat de l'escletxa (i no Demà sabrem lo profund de l'escletxa).
e) En el cas de les oracions exclamatives, es poden utilitzar construccions com ara si / que n'és de + adjectiu, com és de + adjectiu, que + adjectiu + que + verb, etc. Per exemple:
Em sorprèn com és de bo, aquest gelat de formatge (i no Em sorprèn lo bo que és aquest gelat de formatge).
Finalment, cal recordar que no es fa servir l'article el amb un participi. En aquests casos, la construcció més habitual és l'article el seguit d'una oració relativa. Per exemple:
El que es va pactar a la reunió no ens afecta (i no El pactat a la reunió no ens afecta).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (16.3.1.4c, 16.3.1.4i i 16.3.1.5)


Article neutre lo + adjectiu
allò revolucionari o allò que té de revolucionari?

Una de les opcions per evitar l'ús de l'article neutre lo davant d'adjectiu en registres formals és l'ús del demostratiu allò.
Ara bé, cal tenir en compte que aquesta construcció només és possible quan acompanya una oració relativa o un adjectiu modificat per un adverbi. En conseqüència, no s'ha de fer servir aquest demostratiu com a simple equivalent de l'article el.
Per evitar una frase com ara La notícia destaca lo revolucionari del mètode, no és adequat construir-la així: La notícia destaca allò revolucionari del mètode. Es pot optar, en canvi, per una de les construccions següents:
La notícia destaca allò que té de revolucionari el mètode
o
La notícia destaca allò realment revolucionari del mètode
Tampoc no està ben formada la construcció amb allò i la preposició de. Per exemple:
La notícia destaca la part més revolucionària del mètode (i no La notícia destaca allò de més revolucionari que té el mètode).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (16.3.1.4c)


Article neutre lo + relatiu que
Lo que et volia dir o El que et volia dir?

Malgrat que, oralment, en els registres col·loquials s'usa l'article neutre lo, en els registres formals cal evitar aquesta forma i usar altres construccions.
Un dels casos en què se sol trobar l'article neutre en registres col·loquials és acompanyant el relatiu que. Per exemple: Lo que et volia dir. En els registres formals, en canvi, es fan servir les construccions següents:
Generalment s'usa l'article el seguit del relatiu que. Per exemple: El que et volia dir (i no Lo que et volia dir).
En relació amb aquesta estructura, cal tenir en compte que no és possible si l'oració de relatiu és explicativa. Per exemple, no és adequada una oració com Va demanar una excedència per viatjar durant tot un any, el que ningú no s'esperava. En aquests casos, cal recórrer a construccions com cosa que o la qual cosa. Per exemple: Va demanar una excedència per viatjar durant tot un any, cosa que ningú no s'esperava.Una altra opció per als registres formals és fer servir els pronoms això o allò seguits del relatiu. Per exemple: Això que dius és fals (i no Lo que dius és fals).Encara es poden trobar altres construccions, com ara tot el que, tant com, etc. Per exemple: Faré tot el que pugui o Faré tant com pugui (i no Faré lo que pugui).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (16.3.1.4)


Com es diu 'a lo loco' i 'a lo que salga' en català?

a la babalà
a la lleugera
com un boig
Les expressions a lo loco i a lo que salga es poden traduir al català per a la babalà, a la lleugera, com un boig.
Així, les frases següents:
Son palabras dichas a lo loco.
Conduce a lo loco.
es poden traduir per:
Són paraules dites a la babalà.
Condueix com un boig.


En català es poden fer servir les expressions segons com, potser o si molt convé, entre altres, per indicar que és possible que passi allò que es diu. Per exemple:
Segons com, el Roger durà un amic.
Potser venim avui.


En català es poden fer servir locucions com ara tant és, tant me fa o tant se val, entre altres, per expressar que una cosa resulta indiferent. Per exemple:
Tant és: l'alcalde no vindrà.
Tant me fa que vingui dilluns com dimarts.


En català es poden fer servir expressions com ara si no, altrament, en cas contrari, entre altres, per expressar oposició. Per exemple:
El deixo sortir de nit perquè sé que és responsable; si no, no ho faria pas.


En català es poden fer servir les expressions molt, de debò, d'allò més, entre altres, per expressar el significat 'en grau considerable'. Per exemple:
Ens vam divertir de debò.
Amb les seves bromes, vam riure d'allò més.


Com es diu 'en lo referente a' en català?

En català es poden fer servir les locucions pel que fa a, respecte a, quant a, a propòsit de, entre altres, per acotar el tema sobre el qual es parla. Per exemple:
Tinc la consciència tranquil·la pel que fa a aquest punt.
A propòsit d'aquesta qüestió, no hi farem cap observació.
Pel que fa a mi, encara no he visitat tots els centres que tinc assignats.


En català per expressar el sentit 'a comptar des d'ara' es poden fer servir locucions com ara en endavant, d'ara endavant (o altres variants, com d'avui endavant), a partir d'aleshores o d'aleshores ençà. Per exemple:
D'ara endavant has de ser més caut.
A partir d'aleshores vam treballar junts.


En català es poden fer servir les expressions això rai, no passa res o no t'amoïnis, entre altres, per treure importància a una cosa en determinats contextos. Per exemple:
—S'ha espatllat la rentadora. —Això rai, ja l'arreglarem.


Com es diu 'es lo menos que puedes hacer' en català?

En català es poden fer servir les construccions és el mínim que pots fer, com a mínim, no pots fer sinó, entre altres, per expressar el significat 'almenys, si no més'. Per exemple:
Encara que no vulguis estar-t'hi gaire estona, t'hi hauries de presentar, com a mínim.
És la festa d'aniversari del teu fill: porta un pastís. És el mínim que pots fer.


Com es diu 'ir a lo suyo' en català?
'anar a la meva', 'anar a la teva', 'anar a la seva', etc.

Per expressar el significat de 'seguir la pròpia intenció' es pot fer servir la construcció anar a la seva (o a la meva, a la teva, etc,). Per exemple:
Els ho he dit mil vegades, però sempre van a la seva.
A l'hora de fer servir aquesta locució, cal tenir en compte que la forma del possessiu variarà segons el context. Per exemple:
Estic cansada de discutir amb aquesta gent, a partir d'avui aniré a la meva.
Tu sempre vas a la teva, no fas cas de ningú.
Hi ha altres expressions que també tenen un significat semblant, com ara actuar pel seu compte, fer la seva, etc. Per exemple:
La persona que va fer el robatori va actuar pel seu compte.
Sempre feu la vostra, mai no ens escolteu.


Com es diu 'lo cortés no quita lo valiente' en català?

Per expressar que és compatible l'educació i el respecte cap als altres amb la defensa dels drets o opinions personals es poden fer servir, entre altres, les expressions una cosa no desfà l'altra, la cortesia no exclou pas el coratge, no s'hi perd res de ser ben educat. Per exemple:
—És raret, però molt competent i espavilat...
—Una cosa no desfà l'altra, tros de suro!


Com es diu 'lo demás', 'lo otro' en català?

Per expressar el sentit de 'totes les altres coses, allò que resta' es poden fer servir construccions com ara la resta, les altres coses, segons el context. Per exemple:
Per sort tothom estava bé... La resta no importa.


En català, hi ha diverses expressions per fer referència a una quantitat o intensitat mínima: gens, gens ni mica, ni poc ni gaire, gens ni gota, etc. Per exemple:
És una cosa que no l'interessa gens ni mica.
No tinc gens de fred.


En català per expressar que una cosa és molt estranya o sorprenent es poden fer servir diverses construccions:
una cosa de veure, una cosa mai vista, una cosa de no dir, entre altres. Per exemple:
Aquella posta de sol va ser un espectacle meravellós, una cosa mai vista!


En català es poden fer servir les expressions per la qual cosa, per això, entre altres, quan es vol donar una raó per justificar una cosa. Per exemple:
No em vaig entrenar prou, per la qual cosa no vaig guanyar la cursa.


En català es poden fer servir les locucions generalment, en general, d'una manera general, entre altres, per expressar que no es vol especificar ni individualitzar alguna cosa. Per exemple:
Generalment lliurem els resultats en persona.


En català es poden fer servir diversos adverbis i locucions amb aquest valor d'aproximació: almenys, si més no, pel cap baix, ben bé, com a mínim, tirant curt, etc. Per exemple:
En Jaume, si més no, ha mostrat interès per la situació.
Encara trigaran almenys mitja hora.
Ens haurem d'esperar ben bé una hora.


En català es poden fer servir les expressions això de banda, a part d'això, fora d'això, entre altres, per excloure o exceptuar una cosa. Per exemple:
Fora d'això, demana'm el que vulguis.


L'expressió por lo pronto significa 'de primer moment, abans de tota altra cosa, provisionalment'.
Amb aquest significat, en català es poden fer servir diferents expressions, segons el context: de primer, d'antuvi (també de bell antuvi o de primer antuvi), de moment, ara com ara, d'entrada, mentrestant, etc. Per exemple:
De primer semblava fàcil de resoldre.
Ara com ara, ens haurem de conformar amb el que tenim.
De moment, esperarem la seva resposta per saber què hem de fer.D'antuvi, estigué temptat de no anar-hi.


Per expressar el sentit de 'en la majoria dels casos' es poden fer servir les expressions per regla general, normalment, ordinàriament, entre altres. Per exemple:
Normalment arriba tard.
Per regla general, no obren la botiga els caps de setmana.


Per indicar que una cosa segueix com a resultat d'una altra esmentada abans, es poden fer servir diversos adverbis i locucions. Per exemple, per tant, així, doncs, en conseqüència, així doncs, etc.
També va venir el teu germà? Així, hi éreu tots.
Ja ha arribat el tren. Per tant, puc marxar cap a casa.
Vaig veure que venia. Així doncs, no m'havia deixat plantat.


Per expressar opinió o aparença, amb sentit impersonal, es poden fer servir construccions com ara pel que es veu, pel que sembla, es veu que, entre altres. Per exemple:
Pel que es veu no vindrà.
Pel que sembla, no han jugat gaire bé.


En català disposem de diverses locucions amb aquest valor d'aproximació: a tot estirar, tirant llarg, pel cap alt, com a màxim, etc. Per exemple:
A tot estirar n'hi haurà per a sis persones.
Tal com ho veig, com a màxim podrem aguantar fins dijous.


Conjunció 'o' davant d'una paraula començada amb el so de 'o' o 'u'

La conjunció o serveix per expressar una alternativa o contraposició. Per exemple: Escriu al president o al secretari.
En català, aquesta conjunció no s'ha de convertir mai en una u quan va davant d'una paraula que comença amb el so de o o u.
Per tant, cal dir dona o home i no dona u home; tancar o obrir i no tancar u obrir.


En català hi ha diversos sufixos que s'utilitzen per a la formació de
gentilicis. Els que tenen un ús més freqüent són els següents:
-à -ana: català -ana
-enc -a: reusenc -a
-er -a: felanitxer -a
-ès -esa: pallarès -esa
-í -ina: gironí -ina
Aquests sufixos no tenen una distribució fixa per raons estructurals, sinó que se n'han fet servir uns o altres per motius històrics (per exemple, el sufix -enc, d'origen germànic, era més habitual a la zona nord del domini lingüístic) o sonors (encara que no hi ha unes regles de combinació fonètica, els gentilicis han de ser eufònics, és a dir, que han de tenir una combinació de sons harmoniosa i han de ser fàcils de pronunciar).
En català no totes les poblacions han tingut ni tenen gentilici; aquesta situació no ha estat problemàtica des del punt de vista pràctic ni ha implicat cap valoració negativa. Així, en molts casos la gent d'un poble determinat ha estat, i sovint encara és, coneguda com els de... Exemple: els d'Aiguaviva.
Finalment, una mateixa localitat pot tenir més d'un gentilici, com és el cas de les formes següents referides als habitants de Besalú: besaluenc -a i besalunenc -a.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (10.2.2.1a)


Abissínia: abissini -ínia
Acaia: aqueu -ea
Accad: accadi -àdia
Alexandria: alexandrí -ina
al-Àndalus: andalusí -ina
Annam: annamita
Aquitània: aquità -ana
Arcàdia: arcàdic -a
Assíria: assiri -íria
Astúries: astur
Atlàntida: atlant
Ausa: ausetà -ana
Babilònia: babiloni -ònia
Barbaria: barbaresc -a
Bastetània: bastetà -ana
Beòcia: beoci -òcia
Bètica: bètic -a
Betlem: betlemita
Bizanci: bizantí -ina
Burgúndia: burgundi burgúndia
Cabília: cabilenc -a
Caldea: caldeu -ea
Caledònia: caledonià -ana
Canaan: cananeu -ea
Cantàbria: càntabre -a
Cartago: cartaginès -esa, púnic -a
Celtibèria: celtiber -a
Cirene: cirenaic -a
Constantinoble: constantinopolità -ana
Corint: corinti -íntia
Cossetània: cossetà -ana
Dàcia: daci dàcia
Edetània: edetà -ana
Efes: efesi efèsia
Egara: egarenc -a
Elam: elamita
Elx: il·licità -ana
Empúries: emporità -ana
Escítia: escita
Etòlia: etoli -òlia
Etrúria: etrusc -a
Fenícia: fenici -ícia
Filipos: filipenc -a
Focea: foceu -ea
Frígia: frigi frígia
Gàl·lia: gal gal·la, gàl·lic -a
Galàcia: gàlata
Gal·loromània: gal·loromà -ana
Germània: germànic -a
Hispània: hispà -ana
Ibèria: iber -a
Il·líria: il·liri -íria
Iluro: ilurenc -a
Israel (antic): israelita
Itàlia central: sabí -ina
Iugoslàvia: iugoslau -ava
Jacetània: jacetà -ana
Jebús: jebuseu jebusea
Jerusalem: jerosolimità -ana
Jònia: joni jònia
Lacedemònia: lacedemoni -ònia
Lídia: lidi lídia
Lucània: lucà -ana
Lusitània: lusità -ana
Massàlia: massaliota
Mèdia: mede -a
Micenes: micènic -a
Moab: moabita
Núbia: nubià -ana
Numància: numantí -ina
Numídia: númida
País Basc: èuscar -a
Peiteu: peitaví -ina
Pèrsia: persa
Prússia: prussià -ana
Sabà: sabeu -ea
Samaria: samarità -ana
Samni: samnita
Siam: siamès -esa
Silèsia: silesià -ana
Síria (antiga): siri síria
Sumèria: sumeri -èria
Tartària: tàrtar
Tartessos: tartessi -èssia
Tebes: tebà -ana
Tessàlia: tessali -àlia
Tir: tiri tíria
Tíria: tiri tíria
Tràcia: traci tràcia
Troia: troià -ana
Turdetània: turdetà -ana
Txecoslovàquia: txecoslovac -a
Turquia: otomà -ana
Úmbria: umbre -a
Unió Soviètica: soviètic -a


Alger: algerí -ina
Algèria: algerià -ana
Àfrica: africà -ana
Angola: angolès -esa
Benín: de Benín
Botswana: de Botswana
Burkina Faso: de Burkina Faso
Burundi: de Burundi
Caire, el: cairota
Camerun: camerunès -esa
Cap Verd: de Cap Verd
Comores, les: de les Comores
Congo: congolès -esa
Costa d'Ivori: ivorià -ana
Djibouti: de Djibouti
Egipte: egipci egípcia
Eritrea: eritreu -ea
Eswatini: swazi, d'Eswatini
Etiòpia: etíop
Gabon: gabonès -esa
Gàmbia: gambià -ana
Ghana: ghanès -esa
Guinea: guineà -ana
Guinea Equatorial: guineà -ana
Guinea-Bissau: guineà -ana
Kenya: kenyà -ana
Lesotho: de Lesotho
Libèria: liberià -ana
Líbia: libi líbia, líbic líbica
Magrib: magribí -ina
Madagascar: malgaix -a
Malawi: de Malawi
Mali: de Mali, malià -ana
Marroc, el: marroquí -ina
Maurici: de Maurici
Mauritània: maurità -ana
Mayotte (França): de Mayotte
Moçambic: moçambiquès -esa
Namíbia: namibi -íbia
Níger: nigerí -ina
Nigèria: nigerià -ana
Núbia: nubià -ana
República Centreafricana: de la República Centreafricana
República Democràtica del Congo: congolès -esa
Reunió (França): de la Reunió
Rhodèsia: rhodesià -ana
Rif, el: rifeny -a
Ruanda: ruandès -esa
Sàhara: saharià -ana
Sàhara Occidental: sahrauí
Saint Helena (Regne Unit): de Saint Helena
São Tomé i Príncipe: de São Tomé i Príncipe
Senegal: senegalès -esa
Seychelles: de Seychelles
Sierra Leone: de Sierra Leone
Somàlia: somali
Sud-àfrica: sud-africà sud-africana
Sudan, el: sudanès -esa
Sudan del Sud: sudanès -esa
Tànger: tangerí -ina
Tanzània: tanzà -ana
Togo: togolès -esa
Tunis: tunisenc -a
Tunísia: tunisià -ana
Txad: txadià -ana
Uganda: ugandès -esa
Zaire: zairès -esa
Zàmbia: zambià -ana
Zanzíbar: zanzibarès -esa
Zimbàbue: zimbabuès -esa


Amèrica del Nord: nord-americà nord-americana
Amèrica del Sud: sud-americà sud-americana
Andes, els: andí -ina
Anguilla (Regne Unit): anguillà -ana
Antigua i Barbuda: d'Antigua i Barbuda
Antilles: antillà -ana
Antilles Neerlandeses (Països Baixos): antillà -ana
Argentina: argentí -ina
Aruba (Països Baixos): d'Aruba
Bahames, les: de les Bahames
Barbados: de Barbados
Belize: de Belize
Bermudes (Regne Unit): de les Bermudes
Bolívia: bolivià -ana
Brasil: brasiler -era
Califòrnia: californià -ana
Canadà: canadenc -enca
Colòmbia: colombià -ana
Costa Rica: costa-riqueny costa-riquenya
Cuba: cubà -ana
Dominica: dominiquès -esa
El Salvador: salvadorenc -enca, salvadoreny -enya
Equador: equatorià -ana
Estats Units: estatunidenc -enca; nord-americà, nord-americana
Geòrgia: georgià -ana
Grenada: de Grenada
Guadalupe: de Guadalupe
Guaiana Francesa: guaianès -esa
Guatemala: guatemalenc -enca
Guyana: de Guyana
Haití: haitià -ana
Havana, l': havà -ana
Hawaii: hawaià -ana
Hondures: hondureny -enya
Illes Caiman (Regne Unit): de les Illes Caiman
Illes Falkland (Malvines) (Regne Unit): de les Illes Falkland
Illes Turks i Caicos (Regne Unit): de les Illes Turks i Caicos
Illes Verges (Regne Unit): de les Illes Verges
Illes Verges (EUA): de les Illes Verges
Jamaica: jamaicà -ana
Martinica (França): de Martinica
Mèxic: mexicà -ana
Montserrat (Regne Unit): de Montserrat
Nicaragua: nicaragüenc -enca, nicaragüeny -enya
Nova York: novaiorquès -esa
Palau: de Palau
Panamà: panameny -enya
Paraguai: paraguaià -ana
Patagònia: patagó -ona
Perú: peruà -ana
Puerto Rico: porto-riqueny porto-riquenya
Quebec: quebequès -esa
Pennsilvània: pennsilvanià -ana
República Dominicana: dominicà -ana
Rio de Janeiro: carioca
Saint Barthélemy (França): de Saint Barthélemy
Saint Kitts i Nevis: de Saint Kitts i Nevis
Saint Lucia: de Saint Lucia
Saint-Martin (França): de Saint-Martin
Saint-Pierre-et-Miquelon (França): de Saint-Pierre-et-Miquelon
Saint Vincent i les Grenadines: de Saint Vincent i les Grenadines
Santo Domingo: dominicà -ana
Surinam: de Surinam
Texas: texà -ana
Trinidad i Tobago: de Trinidad i Tobago
Uruguai: uruguaià -ana
Veneçuela: veneçolà -ana
Xile: xilè -ena


Afganistan: afganès -esa
Altai: altaic -a
Aràbia Saudí: saudí, saudita, àrab
Armènia: armeni -ènia
Àsia: asiàtic -a
Azerbaidjan: azerbaidjanès -esa
Bagdad: bagdadí -ina
Bahrain: de Bahrain
Bali: balinès -esa
Bangladesh: bangladeshià -ana
Bengala: bengalí (pl. -ís)
Betlem: betlemita
Bhutan: de Bhutan
Birmània: (vegeu Myanmar)
Brunei: de Brunei
Cambodja: cambodjà -ana
Canton: cantonès -esa
Capadòcia: capadoci -òcia
Caucas, el: caucasià -ana
Corea del Nord: coreà -ana; nord-coreà, nord-coreana
Corea del Sud: coreà -ana; sud-coreà, sud-coreana
Damasc: damasquí -ina
Emirats Àrabs Units, els: dels Emirats Àrabs Units
Filipines: filipí -ina
Galilea: galileu -ea
Geòrgia: georgià -ana
Hong Kong: hongkonguès -esa
Iemen, el: iemenita
Índia: indi índia
Indonèsia: indonesi -èsia
Indostan: indostànic -a
Iran: iranià -ana
Iraq, l': iraquià -ana
Israel: israelià -ana
Japó: japonès -esa, nipó -ona
Java: javanès -esa
Jordània: jordà -ana
Kazakhstan: kazakh
Kirguizstan: kirguís
Kurdistan: kurd -a
Kuwait: kuwaitià -ana
Lao: laosià -ana
Líban: libanès -esa
Macao (Xina): de Macao
Malabar: malabar
Malaca: malai malaia
Malàisia: malaisi -àisia
Maldives: de Maldives
Manxúria: manxurià -ana
Mesopotàmia: mesopotami -àmia
Mongòlia: mongol -a
Myanmar: de Myanmar, birmà -ana
Natzaret: natzarè -ena
Nepal: nepalès -esa
Oman: d'Oman
Pakistan: pakistanès -esa
Palestina: (vegeu Territoris Palestins)
Pequín: pequinès -esa
Qatar: de Qatar
Regió Autònoma Uigur de Xingiang: uigur
Sibèria: siberià -ana
Singapur: de Singapur
Síria: sirià -ana
Sri Lanka: singalès -esa
Tadjikistan: tadjik
Tailàndia: tailandès -esa
Taiwan: taiwanès -esa
Territori Britànic de l'Oceà Índic: del Territori Britànic de l'Oceà Índic
Territoris Palestins: palestí -ina
Tibet: tibetà -ana
Timor-Leste: de Timor-Leste
Tonga: de Tonga
Trípoli: tripolità -ana
Turkmenistan: turcman -a
Turquia: turc -a
Txetxènia: txetxè -ena
Uzbekistan: uzbek -a
Vietnam: vietnamita
Xina: xinès -esa
Xipre: xipriota


Aland (Finlàndia): d'Aland
Albània: albanès -esa
Albi: albigès -esa
Alemanya: alemany -a
Algarve: algarvès -esa
Alguer, l': alguerès -esa
Alsàcia: alsacià -ana
Andorra: andorrà -ana
Anglaterra: anglès -esa
Anjou o Angers: angeví -ina
Arcàdia: arcàdic -a
Àtica: àtic -a
Atenes: atenès -esa
Àustria: austríac -a
Balcans, els: balcànic -a
Baviera: bavarès -esa
Bearn: bearnès -esa
Belarús (antiga Bielorússia): belarús -ussa
Bèlgica: belga
Berlín: berlinès -esa
Bèrgam: bergamasc -a
Berna: bernès -esa
Benasc: benasquès -esa
Bohèmia: bohemi -èmia
Bolonya: bolonyès -esa
Bordeus: bordelès -esa
Borgonya: borgonyó -ona
Bòsnia i Hercegovina: bosnià -ana, d'Hercegovina
Bretanya: bretó -ona
Brussel·les: brussel·lès -esa
Bulgària: búlgar -a
Calàbria: calabrès -esa
Càller: callerès -esa
Campidano: campidanès -esa
Caucas: caucasià -ana
Circàssia: circassià -ana
Ciutat del Vaticà: (vegeu Santa Seu)
Cornualla: còrnic -a
Còrsega: cors -a
Confederació Helvètica o Helvècia: helvètic -a
Creta: cretenc -a
Croàcia: croat -a
Dalmàcia: dàlmata
Delos: deli dèlia
Dinamarca: danès -esa
Dublín: dublinès -esa
Eleusis: eleusini -ínia
Epir: epirota
Eslavònia: eslavó -ona
Eslovàquia: eslovac -a
Eslovènia: eslovè -ena
Espanya: espanyol -a
Esparta: espartà -ana
Estocolm: estocolmès -esa
Estònia: estonià -ana
Europa: europeu -ea
Finlàndia: finlandès -esa
Flandes: flamenc -a
Florència: florentí -ina
França: francès -esa
Frísia: frisó -ona
Friül: friülà -ana, friülès -esa
Gal·les, País de: gal·lès -esa
Gascunya: gascó -ona
Gènova: genovès -esa
Gibraltar (Regne Unit): gibraltareny -enya
Ginebra: ginebrí -ina
Gran Bretanya: (vegeu Regne Unit)
Grècia: grec grega
Grisons, regió dels: grisó -ona
Groenlàndia: groenlandès -esa
Guernsey (Regne Unit): de Guernsey
Hongria: hongarès -esa
Illa de Man: de l'illa de Man
Illes Fèroe (Dinamarca): feroès -esa
Irlanda: irlandès -esa
Islàndia: islandès -esa
Itàlia: italià -ana
Jersey (Regne Unit): de Jersey
Hamburg: hamburguès -esa
Kíiv: de Kíiv
Kosovo: kosovar
Laci: laci làcia
Lapònia: lapó -ona
Lesbos: lesbià -ana
Letònia: letó -ona
Liechtenstein: de Liechtenstein
Ligúria: lígur
Lió: lionès -esa
Lisboa: lisboeta
Lituània: lituà -ana
Llemotges: llemosí -ina
Llenguadoc: llenguadocià -ana
Llombardia: llombard
Londres: londinenc -a
Lorena: lorenès -esa
Luxemburg: luxemburguès -esa
Macedònia: macedoni -ònia
Malta: maltès -esa
Marsella: marsellès -esa
Milà: milanès -esa
Moldàvia: moldau -ava
Mònaco: monegasc -a
Montenegro: montenegrí -ína
Montpeller: montpellerí -ina
Moràvia: moravià -ana
Moscou: moscovita
Múnic: muniquès -esa
Nàpols: napolità -ana
Narbona: narbonès -esa
Normandia: normand -a
Noruega: noruec -ega
Occitània: occità -ana
Països Baixos: neerlandès -esa
París: parisenc -a
Parma: parmesà -ana
Peloponès: peloponesi -èsia
Perpinyà: perpinyanès -esa
Picardia: picard -a
Piemont: piemontès -esa
Pisa: pisà -ana
Polònia: polonès -esa
Pompeia: pompeià -ana
Portugal: portuguès -esa
Praga: praguès -esa
Provença: provençal
Regne Unit: del Regne Unit, britànic -a
Renània: renà -ana
Rodes: rodi ròdia
Roma: romà -ana
Romania: romanès -esa
Romanya: romanyès -esa
Rússia: rus russa
Samotràcia: samotraci -àcia
San Marino: de San Marino
Santa Seu: de la Santa Seu
Sardenya: sard -a
Sàsser: sasserès -esa
Savoia: savoià -ana
Saxònia: saxó -ona
Sèrbia: serbi sèrbia
Sicília: sicilià -ana
Siracusa: siracusà -ana
Suècia: suec -a
Suïssa: suís -ïssa
Svalbard i Jan Mayen (Noruega): de Svalbard i Jan Mayen
Tirol: tirolès -esa
Tolosa: tolosà -ana
Torí: torinès -esa
Toscana: toscà -ana
Transsilvània: transsilvà -ana
Txèquia: txec -a
Ucraïna: ucraïnès -esa
Valònia: való -ona
Vall d'Aosta: valldostà -ana
Varsòvia: varsovià -ana
Venècia: venecià -ana
Vènet: vènet vèneta
Verona: veronès -esa
Viena: vienès -esa
Zelanda: zelandès -esa


L'article definit masculí lo: lo pare
Apostrofació i contracció de l'article definit lo

En els parlars nord-occidentals, en el parlar del Camp de Tarragona i en alguerès es mantenen, en la parla familiar, les formes de l'article definit masculí lo, los.  Per exemple: lo cotxe, lo iogurt, los amos, los carrers.
Aquest article s'apostrofa igual que l'article definit general. Per exemple: l'ànec, l'hereu. A més, tant l'article masculí singular com el plural (lo, los) presenten les mateixes contraccions que els articles el, els. Per exemple: cal Mingo, dels pares.
A més dels registres familiars dels parlars abans esmentats, l'article lo també es manté en la llengua general en certs contextos fossilitzats (tot lo món, tot lo dia, per lo senyal) i en diversos topònims (lo Codony, lo Migjorn, los Seixos).
Finalment, cal no confondre l'article masculí lo amb l'article neutre lo, no admès en els registres formals. Per exemple: lo bo i lo dolent.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (16.3.1.1a)


Austràlia: australià -ana
Fiji: de Fiji
Guam (EUA): de Guam
Illa Christmas (Austràlia): de l'Illa Christmas
Illes Cocos (Keeling) (Austràlia): de les Illes Cocos
Illes Cook (Nova Zelanda): de les Illes Cook
Illes Marianes del Nord (EUA): de les Illes Marianes del Nord
Illes Marshall: de les Illes Marshall
Illa Norfolk (Austràlia): de l'Illa Norfolk
Illes Salomó: de les Illes Salomó
Kiribati: de Kiribati
Melanèsia: melanesi -èsia
Micronèsia: micronesi -èsia
Nauru: de Nauru
Niue (Nova Zelanda): de Niue
Nova Caledònia (França): de Nova Caledònia
Nova Zelanda: neozelandès -esa
Oceania: oceànic -a
Papua Nova Guinea: de Papua, de Nova Guinea
Pitcairn (Regne Unit): de Pitcairn
Polinèsia Francesa: polinesi -èsia
Samoa: samoà -ana
Samoa Americana (EUA): samoà -ana
Tahití: tahitià -ana
Tokelau: de Tokelau
Tuvalu: de Tuvalu
Vanuatu: de Vanuatu
Wallis i Futuna: de Wallis i Futuna


topònims i gentilicis de la Comunitat Autònoma d'Andalusia

El gentilici de la Comunitat Autònoma d'Andalusia és andalús -usa.
Els gentilicis o formes per designar l'origen corresponents a les províncies i capitals de província de la Comunitat Autònoma d'Andalusia són els següents:
Almeria: d'Almeria
Cadis: gadità -ana
Còrdova: cordovès -esa
Granada: granadí -ina
Huelva: de Huelva
Jaén: jaenès -esa
Màlaga: malagueny -enya
Sevilla: sevillà -ana


Aquests són els topònims i gentilicis corresponents a les comarques i caps de comarca de Catalunya ordenats alfabèticament.
Alta Ribagorça: ribagorçà -ana
Alt Camp: de l'Alt Camp
Alt Empordà: empordanès -esa, alt-empordanès -esa
Alt Penedès: penedesenc -a
Alt Urgell: alt-urgellenc -a
Amposta: ampostí -ina
Anoia: anoienc -a
Aran, Vall d': aranès -esa
Bages: bagenc -a
Baix Camp: del Baix Camp
Baix Ebre: del Baix Ebre
Baix Empordà: empordanès -esa, baix-empordanès -esa
Baix Llobregat: del Baix Llobregat
Baix Penedès: penedesenc -a
Balaguer: balaguerí -ina
Banyoles: banyolí -ina
Barcelona: barceloní -ina
Barcelonès: del Barcelonès
Berga i Berguedà: berguedà -ana
Bisbal, la: bisbalenc -a
Borges Blanques, les: borgenc -a
Cerdanya: cerdà -ana
Cervera: cerverí -ina
Conca de Barberà: de la Conca de Barberà
Empordà: empordanès -esa
Falset: falsetà -ana
Figueres: figuerenc -a
Gandesa: gandesà -ana
Garraf: garrafenc -a
Garrigues: garriguenc -a
Garrotxa: garrotxí -ina
Girona: gironí -ina
Gironès: del Gironès
Granollers: granollerí -ina
Igualada: igualadí -ina
Lleida: lleidatà -ana
Lluçanès: lluçanès -esa
Manresa: manresà -ana
Maresme: maresmenc -a
Mataró: mataroní -ina
Moià i Moianès: moianès -esa
Mollerussa: mollerussenc -a
Montblanc: montblanquí -ina
Montsià: montsianenc -a
Móra d'Ebre: morenc -a
Noguera: noguerenc -a
Olot: olotí -ina
Osona: osonenc -a
Pallars Jussà i Pallars Sobirà: pallarès -esa
Pla d'Urgell: urgellenc -a, del Pla d'Urgell
Pla de l'Estany: del Pla de l'Estany
Pont de Suert, el: pontarrí -ina
Prades: pradenc -a
Priorat: prioratí -ina
Puigcerdà: puigcerdanenc -a
Reus: reusenc -a
Ribera d'Ebre: riberenc -a
Ripoll i Ripollès: ripollès -esa
Sabadell: sabadallenc -a
Sant Feliu de Llobregat: santfeliuenc -a
Santa Coloma de Farners: colomenc -a, farnesenc -a
Segarra: segarrenc -a, segarreta
Segrià: segrianenc -a
Selva: selvatà -ana
Seu d'Urgell, la: urgellenc -a
Solsona i Solsonès: solsoní -ina, solsonenc -a
Sort: sortenc -a
Tàrrega: targarí -ina
Tarragona: tarragoní -ina
Tarragonès: del Tarragonès
Terra Alta: terraltenc -a
Terrassa: terrassenc -a
Tortosa: tortosí -ina
Tremp: trempolí -ina
Urgell: urgellenc -a
Vallès Occidental i Vallès Oriental: vallesà -ana
Valls: vallenc -a
Vendrell, el: vendrellenc -a
Vic: vigatà -ana
Vilafranca del Penedès: vilafranquí -ina
Vilanova i la Geltrú: vilanoví -ina


Catalunya del Nord
La denominació Catalunya del Nord (i no Catalunya Nord) és la que modernament designa la part del Principat de Catalunya administrada per l'Estat francès en virtut del Tractat dels Pirineus (1659).


Topònims i gentilicis de la Catalunya del Nord

Aquests són els topònims i gentilicis corresponents a les comarques i caps de comarca de la Catalunya del Nord ordenats alfabèticament.Alta Cerdanya: cerdà -ana
Capcir: capcinès -esa
Ceret: ceretà -ana
Conflent: conflentí -ina
Formiguera: formiguerenc -a
Montlluís: montlluïsà -ana
Perpinyà: perpinyanès -esa
Prada: pradenc -a
Rosselló: rossellonès -esa
Vallespir: vallespirenc -a


Ademús: ademusser -era
Aiora: aiorí -ina
Alacant: alacantí -ina
Alacantí, l': alacantí -ina
Albocàsser: bocassí -ina, albocassí -ina
Alcalatén, l': de l'Alcalatén
Alcoi: alcoià -ana
Alcoià, l': alcoià -ana
Alcora, l': alcorí -ina
Alt Maestrat, l': maestratenc -enca
Alt Millars, l': de l'Alt Millars
Alt Palància, l': de l'Alt Palància
Alt Vinalopó, l': de l'Alt Vinalopó
Alzira: alzireny -enya, alzirenc -enca
Baix Maestrat, el: maestratenc -enca
Baix Segura, el: del Baix Segura
Baix Vinalopó, el: del Baix Vinalopó
Borriana: borrianenc -enca, borrianer -era
Camp de Morvedre, el: morvedrí -ina
Camp de Túria, el: turienc -a
Canal de Navarrés, la: de la Canal de Navarrés
Castelló de la Plana: castellonenc -a
Catarroja: catarrogí -ina
Cirat: cirater -era
Cocentaina: cocentainer -era, contestà -ana
Comtat, el: del Comtat
Costera, la: de la Costera
Dénia: denier -a
Elda: eldenc -a, elder -a
Elx: elxà -ana
Énguera: enguerí -ina
Foia de Bunyol, la: de la Foia de Bunyol
Gandia: gandià -ana, gandienc -enca
Horta, l': de l'Horta
Llíria: llirià -ana
Marina Alta, la: de la Marina Alta
Marina Baixa, la: de la Marina Baixa
Morella: morellà -ana
Novelda: novelder -a
Ontinyent: ontinyentí -ina
Oriola: oriolà -ana
Plana Alta, la: de la Plana Alta
Plana Baixa, la: de la Plana Baixa
Plana d'Utiel-Requena, la: de la Plana d'Utiel-Requena
Ports, els: dels Ports
Racó d'Ademús, el: del Racó d'Ademús
Requena: requenenc -a
Ribera Alta, la: riberenc -a
Ribera Baixa, la: riberenc -a
Sagunt: saguntí -ina
Safor, la: saforenc -a
Serrans, els: serrà -ana
Sogorb: sogorbí -ina
Sueca: suecà -ana
Torrent: torrentí -ina
València: valencià -ana
Vall d'Albaida, la: valldalbaidí -ina
Vall de Cofrents, la: de la Vall de Cofrents
Valls del Vinalopó, les: de les Valls del Vinalopó
Vila Joiosa, la: viler -a
Villena: villener -a
Vinalopó Mitjà, el: del Vinalopó Mitjà
Vinaròs: vinarossenc -a
Xàtiva: xativí -ina
Xelva: xelvà -ana
Xiva: xivà -ana


topònims i gentilicis de les Illes Balears

Alaior: alaiorenc -a
Alaró: alaroner -a
Alcúdia: alcudienc -a
Algaida: algaidí -ina
Andratx: andritxol -a
Ariany: arianyer -a
Artà: artanenc -a
Banyalbufar: banyalbufarí -ina
Binissalem: binissalemer -a
Búger: bugerró -ona
Bunyola: bunyolí -ina
Calvià: calvianer -a
Campanet: campaneter -a
Campos: campaner -a
Capdepera: gabellí -ina
Castell, es: castellà -ana
Ciutadella: ciutadellenc -a
Consell: conseller -a
Costitx: costitxer -a
Deià: deianenc -a
Eivissa: eivissenc -a
Escorca: escorquer -a
Esporles: esporlerí -ina
Estellencs: estellenquer -a
Felanitx: felanitxer -a
Ferreries: ferrerienc -a
Formentera: formenterenc -a
Fornalutx: fornalutxenc -a
Inca: inquer -a
Lloret de Vistalegre: llorità -ana
Lloseta: llosetí -ina
Llubí: llubiner -a
Llucmajor: llucmajorer -a
Mallorca: mallorquí -ina
Manacor: manacorí -ina
Mancor de la Vall: mancorí -ina
Maó: maonès -esa
Maria de la Salut: mariando -a
Marratxí: marratxiner -a
Menorca: menorquí -ina
Mercadal, es: mercadalenc -a
Montuïri: montuïrer -a, montuïrenc -a
Muro: murer -a
Palma: palmesà -ana
Petra: petrer -a
Pitiüses, illes: pitiús -üsa
Pobla, sa: pobler -a
Pollença: pollencí -ina
Porreres: porrerenc -a
Puigpunyent: puigpunyentí -ina
Salines, ses: saliner -a
Santa Eugènia: taujà -ana
Santa Margalida: margalidà -ana
Santa Maria del Camí: santamarier -a
Sant Antoni de Portmany: portmanyí -ina
Santanyí: santanyiner -a
Sant Joan de Labritja: santjoaner -a
Sant Josep de sa Talaia: josepí -ina
Sant Llorenç des Cardassar: llorencí -ina
Sant Lluís: lluïser -a
Selva: selvatgí -ina
Sencelles: senceller -a
Sineu: sineuer -a
Sóller: solleric -a
Son Cervera: cerverí -ina
Valldemossa: valldemossí -ina
Vilafranca de Bonany: vilafranquer -a


Topònims i gentilicis de la Franja de Ponent

Baix Cinca: del Baix Cinca
Benavarri: benavarrès -esa
Calaceit: calaceità -ana
Fraga: fragatí -ina
Franja: franjolí -ina
Llitera: lliterà -ana
Matarranya: del Matarranya
Ribagorça: ribagorçà -ana
Tamarit: tamarità -ana
Vall-de-roures: vall-de-rourà -ana


Topònims i gentilicis del Principat d'Andorra

Andorra, Principat i Andorra la Vella: andorrà -ana
Canillo: canillenc -a
Encamp: encampadà -ana
Escaldes i Engordany, les: escaldenc -a
Massana, la: massanenc -a
Ordino: ordinenc -a
Sant Julià de Lòria: lauredià -ana


Tenint en compte que la forma retoc s'utilitza amb el sentit de 'esmena que es fa en retocar una obra', per extensió de significat, la forma catalana per designar l'acció d'arreglar peces de vestir és retoc (utilitzat habitualment en plural, és a dir, retocs).
Convé notar que la denominació arranjament no és adequada, ja que no té el sentit estricte d'esmenar i s'utilitza en altres àmbits especialitzats, com per exemple el de la música, per designar la composició o adaptació sobre una melodia o una obra musical donada. Així doncs, direm Fer retocs en un vestit, i no Fer arranjaments en un vestit.
La forma castellana equivalent és arreglo.


Gènere de vies públiques no catalanes
Traducció de vies públiques no catalanes

Quan s'incorpora el nom d'una via pública estrangera al català, en alguns casos no es tradueix la part genèrica de la via (Oxford Street, Via Veneto, Alexanderplatz), cosa que en dificulta l'atribució de gènere.
A l'hora d'atribuir el gènere masculí o el gènere femení al nom d'una via pública, generalment es té en compte el gènere en català del nom genèric que forma la denominació, encara que aquest gènere no coincideixi amb el del nom genèric en la llengua estrangera. Així, cal dir:
el Hyde Park (el nom català parc és masculí, mentre que l'anglès no fa distinció de gènere)
la Plaza de Mayo (el nom plaça és femení tant en castellà com en català)
la Platz der Republik (el nom català plaça és femení, mentre que el nom alemany Platz és masculí)
el Schweriner Schloss (el nom català castell és masculí, mentre que el nom alemany Schloss és neutre)
el Mozartstrasse (el nom català carrer és masculí, mentre que el nom alemany Strasse és femení)


Concordança del participi amb el pronom de complement directe
Les agulles les hem perdudes o Les agulles les hem perdut?

Hi ha temps verbals compostos que estan formats per l'auxiliar haver i un participi, que és una forma no personal que presenta flexió de gènere i nombre. En alguns casos, en una part important dels parlars, el participi d'aquests temps compostos concorda amb un nom o amb alguns pronoms febles.
Quan la forma verbal composta porta un complement directe que és un pronom feble de tercera persona (la, els i les), sol haver-hi concordança, especialment en els registres formals. Per exemple:
La proposta de redacció no l'hem acabada en el termini previst.
—On heu deixat els papers? —No els hem vistos.
—On teniu les agulles? —Les hem perdudes.
Cal remarcar que la concordança és més habitual en el cas del femení que no en el cas del masculí plural.
També s'ha de tenir en compte que de vegades el temps compost forma part d'una perífrasi. En aquests casos, se sol fer la concordança quan el participi correspon a un d'aquests verbs: voler, deure, poder, saber, fer, deixar, gosar, haver de. Per exemple:
La feina no l'han poguda acabar.
L'han feta venir per no res.
Quan el complement directe del temps compost és el pronom feble en, el participi pot concordar amb el nom representat pel pronom. La concordança en aquests casos està en recessió en molts parlars, però és viva en baleàric i en els parlars septentrionals. Per exemple:
—Hi ha pomes? —Jo només n'he menjada una!
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (13.5.2.4 i 18.6.3.1e)


Les formes mitjanit i mitja nit tenen significats diferents.
El substantiu mitjanit fa referència a les dotze de la nit. Per exemple:
Van trucar pels volts de mitjanit.
La pel·lícula ha generat tanta expectació que s'estrena demà a la mitjanit.
En canvi, mitja nit té el significat literal 'la meitat de la nit'. Per exemple:
El nadó es va passar mitja nit plorant.
M'ha despertat a mitja nit per demanar-me un got de llet.


Combinacions de dos pronoms: l'hi, la hi, els hi, les hi

El pronom li substitueix el complement indirecte de tercera persona del singular. En canvi, els pronoms el, la, els, les substitueixen un complement directe determinat. Per exemple:
La mare li dona l'esmorzar (La mare dona l'esmorzar a en Pau).
La mare el dona a en Pau (La mare dona l'esmorzar a en Pau).
En la majoria de parlars, el pronom li, quan es combina amb els pronoms de complement directe el, la, els, les, es transforma en hi i es col·loca darrere del pronom que representa el complement directe. Per exemple:
La mare l'hi dona (La mare dona l'esmorzar a en Pau).
La hi deixaré jo (Deixaré jo la clau a la portera).
Els hi vull portar demà (Vull portar els regals a la Mònica demà).
Les hi portaré dijous (Portaré les arracades al joier dijous).
Això no obstant, quan el pronom femení singular la es combina amb la variant hi, és habitual elidir la a del femení: l'hi (en lloc de la hi). Malgrat tot, en els registres formals és preferible mantenir aquesta vocal i fer, per tant, la combinació la hi. Per exemple:
L'hi deixaré jo (Deixaré jo la clau a la portera).
La hi deixaré jo (Deixaré jo la clau a la portera).
Finalment, cal tenir en compte que, en valencià, el pronom li manté aquesta forma quan es combina amb qualsevol pronom de tercera persona en funció de complement directe. Ara bé, l'ordre de la combinació és el següent: primer el complement indirecte i després el directe. Per exemple:
La mare li'l dona (La mare dona l'esmorzar a Pau).
Li la deixaré jo (Jo deixaré la clau a la portera).
Li'ls vull portar (Vull portar els regals a Mònica demà).
Li les portaré dijous (Portaré les arracades al joier dijous).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (8.4.3.3a)


El diploma és un escrit o acta que expedeix una universitat, una facultat, una escola, una societat literària, etc., que confereix un títol, un grau, una prerrogativa o un premi.
Per consultar un model de diploma, en podeu trobar en aquest enllaç del Programa d'identificació visual de la Generalitat de Catalunya.


Plural de mots acabats en -x: fax o faxos?, índex o índexs?

Els mots plans o esdrúixols acabats en -x (amb so de 'cs') formen el plural afegint una -s a la forma de singular. En aquests casos, les formes de singular i plural es pronuncien exactament igual. Per exemple: artífex (singular) i artífexs (plural); índex i índexs; còdex i còdexs; apèndix i apèndixs; clímax i clímaxs.
En canvi, els mots aguts acabats en -x (amb so de 'cs'), com annex, prefix, complex, fax o flux, fan el plural en -os: annexos, prefixos, complexos, faxos i fluxos.


El plural de conferència debat és conferències debat.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de sopar tertúlia és sopars tertúlia.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de taller debat és tallers debat.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


Les locucions respecte a i respecte de tenen el significat 'pel que fa a' o bé expressen la connexió entre dos termes. Per exemple:
La consciència que tenia el músic respecte a la capacitat transformadora del seu art era sorprenent.
Vam fer uns canvis al document respecte de la versió anterior.
Aquestes locucions no prescindeixen de les preposicions a o de, tret que al darrere no hi hagi complement, cas en què es fa servir al respecte. Per exemple:
A la reunió hem tractat de totes aquestes dades i ens han demanat un informe al respecte ('respecte de totes aquestes dades').
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.9.3.5i)


Verb 'ajupir': amb '-eix-' o sense?
'ajupeix' o 'ajup'?, 'ajupeixi' o 'ajupi'?

El verb ajupir no afegeix l'increment -eix- en les tres persones del singular i la tercera del plural del present d'indicatiu, el present de subjuntiu i l'imperatiu:
Present d'indicatiu
ajupo, ajups, ajup, ajupim, ajupiu, ajupen
Present de subjuntiu
ajupi, ajupis, ajupi, ajupim, ajupiu, ajupin
Imperatiu
ajup, ajupi, ajupim, ajupiu, ajupin
Cal evitar, doncs, les formes ajupeix, ajupeixis, ajupeixen...


Verb 'bullir': amb '-eix-' o sense?
'bulleix' o 'bull'?, 'bulleixi' o 'bulli'?

El verb bullir no afegeix l'increment -eix- en les tres persones del singular i la tercera del plural del present d'indicatiu, el present de subjuntiu i l'imperatiu:
Present d'indicatiu
bullo, bulls, bull, bullim, bulliu, bullen
Present de subjuntiu
bulli, bullis, bulli, bullim, bulliu, bullin
Imperatiu
bull, bulli, bullim, bulliu, bullin
Cal evitar, doncs, les formes bulleix, bulleixis, bulleixen...


Verb 'cruixir': amb '-eix-' o sense?
'cruixeix' o 'cruix'?, 'cruixeixi' o 'cruixi'?

El verb cruixir no afegeix l'increment -eix- en les tres persones del singular i la tercera del plural del present d'indicatiu, el present de subjuntiu i l'imperatiu:
Present d'indicatiu
cruixo, cruixes, cruix, cruixim, cruixiu, cruixen
Present de subjuntiu
cruixi, cruixis, cruixi, cruixim, cruixiu, cruixin
Imperatiu
cruix, cruixi, cruixim, cruixiu, cruixin
Cal evitar, doncs, les formes cruixeix, cruixeixis, cruixeixen...