Criteris de redacció de l'acta de reunió

Definició
L'acta és un document formal que atesta per escrit la realització d'un acte o d'un esdeveniment de naturalesa jurídica o d'un fet qualsevol.
Criteris generals de redacció
Com a criteri general, la redacció administrativa ha de ser clara, rigorosa i concisa. Així, per aconseguir aquests propòsits cal partir d'una estructuració lògica del text en què per mitjà de paràgrafs o blocs d'informació breus, separats i homogenis es puguin distingir amb facilitat els diferents apartats d'un document. En el cas de l'acta de reunió els diferents blocs d'informació, que cal definir per mitjà d'encapçalaments o títols, són els següents:
identificació de la reunióassistènciaordre del diadesenvolupament de la sessió i resum del torn obert de paraulesacords, desacords i resum de les votacionstemes pendentsfórmula finalannexos
Aquesta estructura preveu, en sentit ampli, els diferents apartats que hi pot haver en una acta de reunió. Però hi ha apartats opcionals o que no es donen sempre i que, per tant, no formen part de l'estructura bàsica de l'acta de reunió. Aquests són els següents:
ordre del diatemes pendentsannexos
A més de l'estructura formal del document convé tenir en compte els criteris de redacció següents:
Cal mantenir l'ordre lògic de la frase (subjecte, verb, complements), cal usar els termes precisos i adequats i cal fer frases curtes.
Pel que fa al temps verbal, es recomana l'ús del present, encara que la persona que redacti l'acta ho faci després de la reunió, a partir de les notes preses durant la sessió o de la transcripció de l'enregistrament.
Pel que fa al tractament personal del secretari o de la secretària, s'ha de fer servir la tercera persona del singular en la redacció de l'acta i la primera persona del singular en la fórmula final.
1. Identificació de la reunió
Les dades que es fan constar en aquest apartat són les següents:
nom de l'organismenúmero de la sessiódatahorarilloc
2. Assistència
En un primer bloc se situen el nom i els cognoms de les persones que hi han assistit, seguits del càrrec en el cas de qui presideixi i de qui faci de secretari o secretària. En el cas de persones que hi assisteixen com a representants d'algun organisme, també s'hi pot fer constar el nom d'aquest darrer.
En un segon bloc s'hi consignen els absents.
3. Ordre del dia
Com a recordatori dels punts que s'ha previst de tractar en la reunió, es pot reproduir a l'acta l'ordre del dia que es detallava a la convocatòria de la reunió.
4. Desenvolupament de la sessió
Si es decideix diferenciar clarament els acords presos de la resta d'informació sobre el contingut d'una sessió, en aquest epígraf només es fa constar l'evolució de la reunió: obertura de la sessió, presentació de documentació, intervencions, etc.
5. Acords
En aquest apartat es detallen els acords presos i el resum de les votacions, si cal. Convé que cada acord quedi individualitzat en un paràgraf a part i que l'ordre de presentació dels acords es correspongui amb el de l'ordre del dia.
Pel que fa als òrgans col·legiats sotmesos a la Llei de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú, cal tenir en compte el capítol segon del títol segon d'aquesta Llei.
6. Temes pendents
Com hem dit, aquest apartat és opcional. Els temes pendents poden quedar pendents perquè així ho hagin acordat els membres de l'organisme per manca d'informació, per exemple, o perquè no hi ha hagut prou temps. En el primer cas, formen part dels acords presos i en el segon, si no s'hi detallen expressament, es poden deduir de l'ordre del dia de la convocatòria. Altrament, n'hi ha prou amb una breu enumeració.
7. Fórmula final
Les fórmules acostumen a ser estructures fixades que presenten poques variacions. En aquest cas la frase final que s'utilitza és la següent: El president aixeca la sessió, de la qual, com a secretària, estenc aquesta acta.
Annexos
En aquest apartat s'inclou la documentació que s'annexa a l'acta d'acord amb la numeració que s'indica en la remissió expressada a l'acta.


Acta de la reunió de la Comissió d'Avaluació de ProjectesNúm. de la sessió: 21
Data: 26.11.08
Horari: de 12 h a 14 h
Lloc: sala de juntes
Hi assisteixen:
Teresa Roca García, presidenta
Josep Martínez Sunyer, vocal
Pere Duran Codina, vocal
Anna Fernández Civit, vocal
Joan Murtra Paltré, secretari
S'han excusat d'assistir-hi:
Albert Vidal Abril
Iolanda Veiga Espona
Aleix Navarro Comes
Ordre del dia
1. Lectura i aprovació de l'acta de la sessió anterior.
2. Examen de la documentació sobre el nou sistema d'informació a l'usuari.
3. […]
Desenvolupament de la sessió
1. La presidenta obre la sessió i demana al secretari que llegeixi l'esborrany de l'acta de la sessió anterior.
2. La presidenta demana a Joan Murtra que presenti la documentació del nou sistema d'informació a l'usuari, sobre la qual s'inicia un debat en què es fan, d'una banda, intervencions favorables a la proposta A, i de l'altra, intervencions favorables a la proposta B.
3. […]
Acords
1. L'acta de la sessió s'aprova per unanimitat dels assistents en votació ordinària.
2. S'aprova el document sobre la proposta A del sistema d'informació a l'usuari, que s'incorpora a l'acta com a annex 1, per quatre vots a favor i una abstenció.
3. […]
La presidenta aixeca la sessió, de la qual, com a secretari, estenc aquesta acta.
El secretari
Vist i plau
La presidenta

Optimot, Departament de Política Lingüística, Generalitat de Catalunya


Criteris de redacció dels escrits jurídics de les parts en la fase de desenvolupament

Presentació
En la tramitació dels procediments civils, penals i contenciosos administratius es redacta un nombre important d'escrits de les parts, amb una notable diversitat funcional però amb força elements estructurals comuns.
Entre els escrits de la fase de desenvolupament, és a dir, deixant de banda els escrits inicials, es poden esmentar els següents:
l'escrit de contestació a la demanda
els escrits de petició d'ampliació de termini, de vista pública, de notificació personal, d'embargament de béns o de taxació de costes l'escrit de proposició de prova
l'escrit per oposar-se a l'admissió d'una prova pericial
l'escrit de rebuig de testimonis
l'escrit d'al·legacions prèvies
l'escrit de conclusions
l'escrit de desistiment
els escrits d'interposició de recurs
L'estructura que es presenta a continuació és general: es basa en la dels escrits inicials i és vàlida per a tots els escrits de les parts en la fase de desenvolupament. Pel que fa a l'exemple, és un document concret: un escrit de proposició de prova.
Criteris generals de redacció
Per a aquests documents, com per a tots els documents jurídics, cal tenir en compte la legislació aplicable a cada cas concret.
La redacció ha de ser clara, rigorosa i concisa, i els diferents apartats de què consti el document s'han de redactar de manera ordenada i, si són complexos, organitzats en paràgrafs independents i numerats amb xifres aràbigues.
Pel que fa al tractament personal, es recomana d'utilitzar la primera persona del singular per a l'emissor i la tercera del singular per al receptor (el jutjat o la sala).
Estructura i continguts
El contingut i les característiques de cada un dels elements dels escrits jurídics de les parts en la fase de desenvolupament són els següents:
1. Destinació
Cal indicar la denominació de l'òrgan jurisdiccional davant del qual es presenta l'escrit.
2. Identificació del procurador o la procuradora, de l'advocat o l'advocada, del judici i de les parts
En aquest apartat figuren el nom i els cognoms del procurador o la procuradora, el nom i els cognoms de la persona o les persones que representa, una fórmula per fer constar que té poders bastants per a aquesta representació, el nom i els cognoms de l'advocat o l'advocada, les dades de la part contrària i la identificació del judici.
Pel que fa a la fórmula relativa als poders de representació, en els escrits no inicials no és imprescindible i, si hi apareix, es redueix a una remissió a les actuacions, atès que l'escriptura de poder ja ha estat presentada anteriorment.
3. Cos
Aquest apartat és específic per a cada tipus de document i, com a norma general, es redueix a una exposició dels fets o dels motius pels quals es presenta l'escrit.
En general, es prescindeix de la distinció entre l'exposició de fets i els fonaments de dret, encara que aquests apartats poden distingir-se en alguns documents (per exemple, en la contestació a la demanda o en els escrits de rèplica i de dúplica).
4. Pètita
S'inicia amb els verbs demano o sol·licito i, a continuació, es fa constar la petició concreta que es planteja.
5. Altressís
Aquest apartat apareix només en els escrits en què es formulen peticions de caràcter secundari.
6. Datació
Cal indicar primer la localitat i, després d'una coma, la data.


Exemple d'escrit de les parts en la fase de desenvolupament: l'escrit de proposició de prova
AL JUTJAT...
[...], procuradora de [...], amb l'assistència del lletrat [...], tal com consta (o he acreditat anteriorment) en les actuacions del judici de [...], seguides a instància del meu representat contra [...], comparec i proposo els mitjans de prova següents:
1. CONFESSIÓ EN JUDICI de la part demandada, que haurà de comparèixer el dia i a l'hora que s'assenyalin per absoldre, sota jurament indecisori, les posicions que formularé i que siguin declarades pertinents.
2. DOCUMENTAL, consistent a:
a) Tenir per reproduïda la còpia autèntica de l'escriptura de [...] atorgada el dia [...] davant del notari [...] , que vaig adjuntar a la demanda.
b) Trametre un manament al banc [...] perquè lliuri un certificat de l'extracte del compte [...] a nom de [...], corresponent al període [...].
3. TESTIFICAL, consistent en la declaració, d'acord amb l'interrogatori adjunt, dels testimonis inclosos en la llista annexa, els quals caldrà citar judicialment.
4. PERICIAL, perquè un únic pèrit comptable valori els documents [...] i dictamini sobre [...]
5. RECONEIXEMENT JUDICIAL, consistent en el fet que el jutge es traslladi a l'empresa [...] per determinar [...]
SOL·LICITO:
1. Que admeti aquest escrit i els documents que hi annexo.
2. Que admeti les proves proposades i que adopti les decisions necessàries per practicar-les.
(localitat i data)
(rúbrica)
Advocat
(rúbrica)
Procuradora


Definició
En dret processal hi ha tres tipus de resolucions judicials, que es distingeixen per la forma i el contingut: provisions, interlocutòries i sentències.
La provisió és una resolució dictada per un jutge o una jutgessa, o per un tribunal, que decideix sobre qüestions de tràmit o sobre peticions secundàries o accidentals.
D'acord amb l'article 206 de la Llei d'enjudiciament civil, es dicta una provisió quan la resolució no es limita a l'aplicació de normes d'impuls processal, sinó que es refereix a qüestions processals que requereixen una decisió judicial, perquè ho estableix la llei, perquè se'n deriven càrregues o perquè afecta drets processals de les parts, sempre que en aquests casos no s'exigeixi expressament la forma d'interlocutòria.
Pel que fa al terme per designar aquest document, la Resolució de 3 d'abril de 1991, per la qual es publiquen acords sobre llenguatge administratiu (DOGC núm. 1438, de 3 de maig de 1991), estableix la forma provisió (en castellà, providencia).
Criteris generals de redacció
Per a la redacció d'aquest document cal tenir en compte els requisits establerts per la legislació vigent:
articles 245 i 248 de la Llei orgànica del poder judicialarticles 206 i 208 de la Llei d'enjudiciament civilarticle 141 de la Llei d'enjudiciament criminal
El fonament per a l'estructuració d'aquest document és l'article 208 de la Llei d'enjudiciament civil i l'article 248 de la Llei orgànica del poder judicial. D'acord amb aquests articles, la provisió ha de contenir les dades següents:
decisió que s'adoptatribunal que adopta la decisiólloc i datasignatura motivació, quan ho disposi la llei o es consideri convenient
A més, com a principi general aplicable a tots els documents jurídics, cal tenir en compte que la redacció ha de ser ordenada, clara, rigorosa i concisa.
Estructura i continguts
El contingut i les característiques de cada una de les parts de la provisió són els següents:
1. Dades del jutjat o del tribunal
En aquest apartat es fa constar la identificació del jutjat o el tribunal que dicta la resolució.
2. Identificació del procediment
En aquest apartat es fa constar la referència de les actuacions.
3. Títol
La provisió porta un títol; per exemple: Provisió.
També és possible fer una descripció breu del contingut de la provisió, precedida per la paraula assumpte; per exemple: Assumpte: admissió de demanda.
També es pot incloure en aquest apartat la identificació de les parts litigants.
4. Nom del jutge, la jutgessa o els magistrats i del ponent
S'ha d'indicar el nom del jutge, la jutgessa o els magistrats que integren el tribunal i, quan sigui col·legiat, el nom del ponent.
Es pot fer servir la fórmula següent: Jutge: Sr. Manel Comas i Rius.
5. Datació
Cal indicar primer la localitat i, després d'una coma, la data.
6. Cos del document
En aquest apartat, que és el cos de la provisió, es recull la resolució dictada pel jutge, la jutgessa o el tribunal.
S'hi pot fer servir la segona persona del plural (registreu..., notifiqueu...), o bé, tenint en compte que pot contenir diverses decisions que afectin persones diferents, s'hi poden utilitzar formes impersonals (s'ha de registrar..., s'ha de notificar...). També hi pot aparèixer la primera persona (referida al jutge, la jutgessa o el tribunal), si es fa servir un verb principal (resolc o resolem).
No és necessari fer servir cap fórmula inicial equivalent a l'habitual en castellà (Dada cuenta). Aquesta referència a l'anomenada dació de compte, és a dir, a la funció informativa que, d'acord amb els articles 283-287 de la Llei orgànica del poder judicial i l'article 178 de la Llei d'enjudiciament civil, ha complert el secretari o la secretària de manera prèvia a la resolució judicial, no és indispensable i, tot i que podríem fer servir una fórmula com ara Havent-se-me'n donat compte, és preferible no usar-la.
7. Fórmula final i signatures
L'article 204 de la Llei d'enjudiciament civil estableix que el jutge, la jutgessa o els magistrats han de signar les resolucions judicials, i que s'han d'autoritzar o publicar mitjançant la signatura del secretari o la secretària judicial. En el cas de les provisions dictades per sales de justícia, d'acord amb l'article 208 de la Llei d'enjudiciament civil, n'hi ha prou amb la signatura del ponent.
En castellà, és habitual que la fórmula final que precedeix les signatures es redacti en primera persona referida al secretari o la secretària (Lo manda y firma S. S., doy fe); però sobta que el nucli del document tingui com a emissor el responsable de la provisió (el jutge o la jutgessa) i que l'últim paràgraf, no aïllat de la resta, tingui com a emissor el secretari o secretària, sense cap indicació formal per remarcar el canvi d'emissor.
Per fer palès formalment aquest canvi, proposem de reduir aquesta fórmula a En dono fe. (o Davant meu,), i situar-la davant la signatura del secretari o la secretària.
Tot i que no és necessari, la signatura de l'emissor de la provisió (jutge, jutgessa o ponent), que signa abans del secretari o la secretària, pot anar precedida per una de les fórmules següents:
Així ho disposo i ho signo.
Així ho disposo, ho mano i ho signo.
Així ho manem i ho signem.
A sobre de les rúbriques del jutge, la jutgessa, el ponent o la ponent i del secretari o la secretària, s'hi consignen els càrrecs.
8. Diligència
El fet que hi aparegui aquest apartat depèn del contingut de la resolució. La diligència és una nota que serveix per acreditar que s'ha executat el que s'ha acordat o decidit en la provisió.


Exemple 1
Jutjat de Primera Instància i Instrucció 5
de Tossa de Mar
Judici de faltes 33/2002
PROVISIÓ
Jutgessa: Marina Cruells Jansana
Tossa de Mar, 6 d'abril de 2002
L'advocada Rosa Comes Puig, en representació del denunciant, Pol Quer López, ha interposat, dins el termini establert i en la forma escaient, un recurs d'apel·lació contra la Sentència de data 3 d'abril de 2002, dictada en aquest procediment.
Tinc per presentat el recurs i l'admeto a tràmit a ambdós efectes. Uniu-lo a les actuacions.
D'acord amb l'article 787.3 de la Llei d'enjudiciament criminal, lliureu una còpia del recurs al fiscal i a les parts personades, perquè en el termini de deu dies al·leguin per escrit el que considerin convenient i presentin els documents que justifiquen les seves pretensions.
Un cop transcorregut el termini, trameteu les actuacions originals a l'Audiència Provincial de Barcelona a fi que resolgui el recurs.
Així ho mano i ho signo.
La jutgessa
(rúbrica)
En dono fe.
El secretari judicial
(rúbrica)
DILIGÈNCIA. Seguidament, es compleix el que ha ordenat la jutgessa. En dono fe.
(rúbrica)
Exemple 2
Jutjat Penal núm. [...] de Barcelona
Procediment [...]
PROVISIÓ
Magistrada jutgessa: [...]
Barcelona, [...]
Rebudes les actuacions corresponents a les diligències prèvies núm. [...] del Jutjat d'Instrucció núm. [...] d[...], resolc que es registrin aquestes actuacions, que s'incoï el procediment que pertoqui i que es notifiqui a les parts que l'expedient és en aquest Jutjat.
Així ho disposo i ho signo.
La magistrada jutgessa
(rúbrica)
Davant meu,
El secretari
(rúbrica)
DILIGÈNCIA. Tot seguit es compleix el que s'ha ordenat. La causa es registra amb el núm. [...] en el llibre de registre de procediments abreujats (LO 7/88). En dono fe.
(rúbrica)


Criteris de redacció de la interlocutòria

Definició
En dret processal hi ha tres tipus de resolucions judicials, que es
distingeixen per la forma i el contingut: provisions, interlocutòries i
sentències.
La interlocutòria és una resolució judicial motivada que decideix una
incidència en un procés i no les qüestions de fons, que han d'ésser resoltes
per mitjà de sentència.
D'acord amb l'article 206 de la
Llei d'enjudiciament civil, les interlocutòries decideixen
sobre recursos contra provisions, l'admissió o la inadmissió de la demanda, la
reconvenció, l'acumulació d'accions, pressupòsits processals, l'admissió o la
inadmissió de la prova, l'aprovació judicial de transaccions i convenis,
anotacions i inscripcions del registre, mesures cautelars, nul·litat o validesa
de les actuacions o qualssevol qüestions incidentals o que posen fi a les
actuacions d'una instància o un recurs abans que en conclogui la tramitació
ordinària.
Pel que fa al terme per designar aquest document, la Resolució de 3 d'abril
de 1991, per la qual es publiquen acords sobre llenguatge administratiu (DOGC
núm. 1438, de 3 de maig de 1991), estableix la forma interlocutòria (en
castellà, auto).
Criteris generals de redacció
Per a la redacció d'aquest document cal tenir en compte els requisits
establerts per la legislació vigent:
articles 245 i 248 de la Llei
orgànica del poder judicialarticles 206 i 208 de la Llei
d'enjudiciament civilarticle 141 de la Llei
d'enjudiciament criminal
Segons l'article 208 de la Llei
d'enjudiciament civil i l'article 248 de la Llei orgànica del poder judicial, les
interlocutòries sempre han de ser motivades i han de contenir, en paràgrafs
separats i numerats, els fets i els fonaments de dret en què es basi la part
dispositiva o la decisió subsegüent. També han d'incloure el lloc i la data en
què s'adopten i la indicació del tribunal que les dicta.
A més, com a principi general aplicable a tots els documents jurídics, cal
tenir en compte que la redacció ha de ser ordenada, clara, rigorosa i concisa.
Pel que fa al tractament personal de l'emissor, ha de ser el de primera persona
del singular o del plural, segons que es tracti d'un jutge o una jutgessa, o
d'un tribunal.
Parts de la interlocutòria
El contingut i les característiques de cada una de les parts de la interlocutòria són els següents:
1. Identificació del jutjat o del tribunal
En aquest apartat es fa constar la identificació del jutjat o el tribunal que
emet el document.
2. Identificació del procediment
En aquest apartat es fa constar el tipus de procediment i la referència de les
actuacions.
3. Identificació de les parts litigants o de les persones interessades
Cal fer constar la identificació de les parts litigants o de les persones
interessades en el procediment, i els noms dels procuradors, si escau.
Aquesta informació també pot aparèixer a l'apartat Fets.
4. Títol
Serveix per fer constar que el document és una interlocutòria.
5. Nom del jutge o la jutgessa, o dels membres del tribunal
S'ha d'indicar el nom del jutge, la jutgessa o els magistrats que integren el
tribunal i, quan sigui col·legiat, el nom del ponent o la ponent.
Es pot fer servir la fórmula següent: Jutgessa: Sra. Joana Puig i Mirta.
6. Datació
Cal indicar primer la localitat i, després d'una coma, la data.
7. Fets
Aquest apartat pot tenir com a encapçalament Relació de fets o,
simplement, Fets.
En paràgrafs separats i numerats, s'han de consignar les pretensions de les
parts i els fets en què les fonamenten, que han d'haver estat al·legats
oportunament i han d'estar enllaçats amb les qüestions que cal resoldre.
En el cas que només s'hi hagi de fer constar un fet, es pot introduir amb
l'expressió Únic.
8. Fonaments de dret
Amb l'encapçalament Fonaments de dret, Fonaments jurídics o Raonaments
jurídics, s'han de donar les raons i fonaments legals que s'estimin
procedents per a la decisió que s'hagi de dictar i s'han de citar les lleis o
doctrines que es considerin aplicables al cas.
Aquest apartat s'ha de redactar en paràgrafs separats i numerats. En el cas que
només hi hagi un fonament de dret, es pot introduir amb l'expressió Únic.
9. Part dispositiva
És la part resolutòria del document. Si la decisió afecta més d'una qüestió, és
convenient utilitzar paràgrafs independents i numerats.
Aquest apartat s'encapçala amb l'expressió Part dispositiva o amb una
forma conjugada del verb disposar; per exemple:
PART DISPOSITIVA
Convoqueu els senyors...
DISPOSO:
Desestimar...
DISPOSEM:
1. Denegar la sol·licitud...
2. Notificar aquesta resolució a...
En la redacció de la part dispositiva es pot utilitzar la primera persona
(referida al jutge, la jutgessa o el tribunal), en paràgrafs introduïts amb
verbs com ara resolc, ordeno, acordem o autoritzem;
per exemple: resolc que es convoqui..., ordeno que es comuniqui..., acordem
trametre... o autoritzem el trasllat...
Pel que fa a les persones que han d'acomplir el que s'ha decidit, s'utilitza la
segona persona del plural (Disposo: Que registreu..., Disposem: Que
notifiqueu...), o bé, tenint en compte que poden aparèixer decisions que
afectin subjectes diferents, es poden fer servir formes impersonals com ara Disposem:
Que es comuniqui...
10. Fórmula final i signatures
D'acord amb l'article 204 de la
Llei d'enjudiciament civil, les resolucions judicials les
signa el jutge o la jutgessa o tots els magistrats i s'han d'autoritzar o
publicar mitjançant la signatura del secretari o la secretària judicial.
En
castellà, és habitual que la fórmula final que precedeix les signatures es
redacti en primera persona referida al secretari o la secretària (Lo manda y
firma S. S., doy fe), però sobta que el nucli del document tingui com a
emissor el responsable de la interlocutòria (el jutge, la jutgessa o el
tribunal) i que l'últim paràgraf, no aïllat de la resta, tingui com a emissor
el secretari o secretària, sense cap indicació formal per remarcar el
canvi d'emissor.
Per fer palès formalment aquest canvi, proposem de reduir aquesta fórmula a En dono fe. (o Davant meu,), i situar-la davant la signatura del secretari o la
secretària.
Tot i que no és necessari, la signatura dels emissors de la interlocutòria (el
jutge, la jutgessa o els membres del tribunal), que signen abans del secretari
o la secretària, pot anar precedida per una de les fórmules següents:
Així ho disposo i ho signo.
Així ho disposo, ho mano i ho signo.
Així ho manem i ho signem.
A sobre de les rúbriques del jutge, la jutgessa o els membres del tribunal i
del secretari o la secretària, s'hi consignen els càrrecs.
11. Diligència
El fet que hi aparegui aquest apartat depèn del contingut de la resolució. La
diligència és una nota que serveix per acreditar que s'ha executat el que s'ha
decidit en la interlocutòria.
També serveix per notificar la resolució i, d'acord amb l'article 208 de la Llei d'enjudiciament civil,
per indicar si la resolució és ferma o si s'hi pot presentar algun recurs en
contra, amb expressió, en aquest últim cas, del recurs que sigui procedent, de
l'òrgan davant el qual s'ha d'interposar i del termini per recórrer-hi.


Jutjat de Primera Instància i Instrucció núm. 1 de Berga
Passeig de la Pau, 8
Berga
Procediment: Suspensió de pagaments 25/2001
Part demandant: Sr. Modest Soler i Gifreu
Procuradora: Sra. Rosa Roig i Colomer
Part demandada: Sr. Carles Clar i Ferreny
Procurador: Sr. Lluís Puig i Torner
INTERLOCUTÒRIA
Jutgessa: Sra. Joana Puig i Mirta
Berga, 22 de desembre de 2001
FETS
1. La resolució d'aquest Jutjat de data 20 de juny de 2001 declarà Carles Clar i Ferreny en estat legal de suspensió de pagaments i d'insolvència definitiva, i li concedí un termini de quinze dies per consignar o fiançar l'import del deute que hi havia.
2. Un cop transcorregut el termini de quinze dies sense que hagués consignat o fiançat l'import del deute que hi havia, es decidí mantenir la qualificació d'insolvència definitiva i s'ordenà esperar el transcurs del termini a què fa referència l'article 10 de la Llei de suspensió de pagaments, termini que ha transcorregut sense que el suspès o els creditors hagin sol·licitat el sobreseïment de l'expedient o la declaració de fallida.
FONAMENTS DE DRET
1. D'acord amb l'article 8 de la Llei de suspensió de pagaments, és procedent formar la peça de qualificació per a la determinació i l'efectivitat de les responsabilitats en les quals hagi pogut incórrer la part demandada, atès que ha transcorregut el termini legal i no s'ha consignat ni fiançat l'import del deute esmentat.
2. D'acord amb l'article 10 de la Llei de suspensió de pagaments, és procedent convocar la junta general de creditors, atès que ha transcorregut el termini de cinc dies i no s'ha sol·licitat el sobreseïment de l'expedient o la declaració de fallida.
PART DISPOSITIVA
1. Formeu la peça de qualificació per a la determinació i l'efectivitat de les responsabilitats en què pugui haver incorregut el senyor Clar i doneu-me'n compte per decidir el que escaigui a aquesta peça separada, que s'ha de formar amb el testimoniatge de l'informe de l'interventor.
2. Convoqueu, mitjançant carta certificada amb justificant de recepció, la junta general de creditors, per al dia 1 de febrer de 2002, a les 10 hores, a la sala d'audiències d'aquest Jutjat.
3. Comuniqueu aquesta resolució als jutjats que foren informats de la sol·licitud de suspensió de pagaments i feu-ne publicitat mitjançant un edicte en el Butlletí Oficial de la Província i l'exposició al públic d'un exemplar en el tauler d'anuncis d'aquest Jutjat.
Contra aquesta resolució es pot interposar recurs de reposició per escrit en aquest Jutjat, en el termini de tres dies, comptadors des de la data de la notificació.
Així ho disposo i ho signo.  En dono fe.
La jutgessa  El secretari
(rúbrica)  (rubrica)


La forma cursa de muntanya és el genèric amb què es coneix qualsevol cursa pedestre que té lloc en zones de muntanya, independentment de les altituds que s'assoleixin i de la distància que es recorri.
El terme cursa d'altitud es refereix a les modalitats de cursa que es disputen en alta muntanya, en altituds superiors als 2.000 m (i que sovint s'han difós amb la forma anglesa skyrunning). Les diferents modalitats de cursa d'altitud reconegudes oficialment —que es distingeixen per les distàncies que s'han de recórrer, per les altituds màximes que s'atenyen i pels desnivells que s'han de salvar— són la cursa d'alta muntanya, la marató d'alta muntanya (amb les variants marató clàssica d'alta muntanya i marató olímpica d'alta muntanya) i el quilòmetre vertical.


El percentatge (i no porcentatge) és el tant per cent, és a dir, la proporció que correspon a una certa magnitud, inclosa o referida a una altra, la qual es considera equiparada a una centena.
El percentatge de persones que ha votat en aquestes eleccions ha pujat respecte a les anteriors.
Aquesta beguda té un percentatge de sucre molt elevat.
Hi ha un percentatge molt baix de persones que va a treballar a peu.


Criteris de redacció del contracte i del conveni

Definició
Un contracte és un acord de voluntats entre dues o més persones, que s'obliguen a donar, a fer o a no fer alguna cosa. També s'anomena contracte el document que recull aquest acord.
El Codi civil distingeix, pel que fa als contractes, els documents públics dels documents privats. Els documents públics han de ser autoritzats per un notari o un funcionari públic, d'acord amb les formalitats que la llei exigeix (art. 1216 del Codi civil). En els privats només cal que hi intervinguin les parts contractants.
Un conveni és un document per mitjà del qual s'estableixen uns acords entre institucions, organismes o persones per dur a terme un objectiu d'interès comú.
Tot i que els termes contracte i conveni no són exactament sinònims, la pràctica habitual els usa indistintament per al mateix tipus de document. De fet, però, l'Administració aplica el terme contracte als contractes administratius com és ara els d'obres, subministraments i gestió de serveis públics, i el terme conveni per als acords de col·laboració amb institucions.
Criteris generals de redacció
La claredat, el rigor i la concisió són principis bàsics de la redacció administrativa i jurídica. Aquests principis es basen tant en l'estructuració lògica i en blocs homogenis com en la redacció acurada de la informació que s'hi expressa. La documentació administrativa i jurídica parteix gairebé sempre d'estructures prefixades i deixa poc espai a la creativitat.
L'aspecte formal dels textos és fonamental per a la comunicació. El contracte i el conveni segueixen una estructura força constant pel que fa als elements que els integren i a la seva disposició. Hi ha, però, diferents estructures de redacció, que podem agrupar en tres tipus: la tradicional, més retòrica, en què el text es basa en una frase principal i moltes de subordinades; una altra, més esquemàtica, en què el text s'estructura en apartats independents, i una altra, amb format d'imprès, amb els diferents apartats identificats amb epígrafs. La majoria de models esquemàtics són impresos de l'Administració i la resta de contractes i convenis presenten una gran variació temàtica.
Els blocs d'informació del contracte i del conveni s'han d'ajustar al que disposi la normativa aplicable i, si escau, el plec de clàusules administratives generals o particulars. La normativa bàsica sobre contractes és el llibre IV del Codi civil i, pel que fa a les administracions públiques, el Reial decret legislatiu 2/2000, de 16 de juny, pel qual s'aprova el text refós de la Llei de contractes de les administracions públiques.
Els diferents blocs de la informació bàsica dels contractes i els convenis són els següents:
dades de les parts contractants
finalitat
pactes
lloc i data
signatures
A més, també poden incloure la informació següent:
títol
dades de qui dona fe pública
fórmula final
Pel que fa als criteris de redacció, cal mantenir un to formal, adequat a la situació comunicativa. Els tractaments que s'utilitzen en el contracte públic, atesa la intervenció d'una tercera persona que dona fe de l'acord, són els de tercera persona del plural (exposen, manifesten, atorguen, pacten, acorden, etc.). En el cas dels contractes privats, però, no cal usar la tercera persona del plural, perquè només signen les parts contractants. Per tant, es pot usar la primera persona del plural (exposem, manifestem, atorguem, pactem, acordem, etc.), que respon a un estil més directe de redacció.
Estructura i continguts
Les característiques i el contingut de cada una de les parts del contracte i del conveni són els següents:
1. Dades de les parts contractants
En aquest apartat apareixen el nom i els cognoms, el document nacional d'identitat i el domicili de les persones o entitats que subscriuen el contracte o el conveni i la referència a la condició amb què actuen, és a dir, si actuen en representació d'una altra persona o d'una entitat, o en nom propi. Si actuen com a representants d'una altra persona o d'una entitat, s'hi fa constar la normativa que els atribueix aquesta representació.
2. Finalitat
En aquest punt es detalla el motiu o objectiu del contracte o del conveni: adjudicació d'una obra pública, adjudicació d'un subministrament, constitució d'una societat civil, formalització d'una compra, lloguer d'un habitatge, contractació d'un treballador, edició d'una obra literària, acord de col·laboració, per exemple.
3. Pactes
Aquest apartat presenta els diferents pactes o les clàusules que s'estipulen o atorguen. Pot començar amb una de les expressions següents: Acorden, Pacten, Acordem, Pactem, Acords, Clàusules, Pactes.
Cal que la redacció dels pactes es faci a partir de frases curtes i precises i en paràgrafs independents i numerats.
4. Datació
Si es fa servir l'estructura tradicional, menys esquemàtica, l'expressió de la data i el lloc apareix a l'inici del document.
En els contractes i els convenis esquemàtics, el lloc i la data se situen abans de les signatures.
5. Signatures
Tot i que els noms i cognoms de les parts contractants ja apareixen al principi del document, tenint en compte que les rúbriques no són sempre intel·ligibles, a sobre o a sota de la rúbrica s'identifiquen novament els signants. Si els signants actuen en nom propi, amb el nom i els cognoms és suficient. Si les parts contractants actuen en representació d'una entitat, per exemple, la identificació es pot fer per mitjà de l'expressió Per (nom de l'entitat), abans de la rúbrica.
En els casos en què el document ocupa més d'una pàgina, s'acostuma a signar també als marges de cada pàgina.
6. Títol
El document es pot identificar amb un títol, que ha de ser descriptiu de l'objectiu del conveni o el contracte. Cal destacar-lo gràficament de la resta del text. Els contractes públics també se solen identificar amb una numeració; els contractes administratius s'identifiquen amb un número d'expedient.
7. Dades de qui dona fe pública
Aquest apartat, que apareix en el cas de contractes públics, presenta el nom, els cognoms i el càrrec del notari o del funcionari que intervé en el contracte. En el model de contracte tradicional, aquestes dades apareixen al principi, després de la data, introduïdes per l'expressió:
Davant meu, Anna Martorell Pérez, notària de...
En el cas d'un contracte més esquemàtic, aquestes dades poden aparèixer a la signatura.
8. Fórmula final
No és necessari acabar la redacció d'un contracte o un conveni amb una fórmula final. Ara bé, si es vol incloure una fórmula d'aquest tipus, convé que sigui breu i senzilla, com per exemple:
I com a prova de conformitat amb el contingut d'aquest contracte, el signem per duplicat.
I com a prova de conformitat amb el contingut d'aquest conveni, el signen en tres exemplars.


Contracte de compravenda
REUNITS
D'una banda, el senyor Josep Urgell Plana, amb el DNI 23 457 890, domiciliat al carrer de Sicília, 53, 08950 Esplugues de Llobregat, com a part venedora.
I de l'altra, la senyora Isabel Rovira Valldaura, amb el DNI 32 749 225, domiciliada a la plaça de Catalunya, 32, 4t 1a, 08760 Martorell, com a part compradora.
Les dues parts actuen en nom propi i es reconeixen recíprocament la capacitat legal necessària per contractar.
MANIFESTEN
1. Que el senyor Josep Urgell Plana és propietari de l'habitatge corresponent a la porta tercera del pis segon de l'edifici situat al número 57 del carrer del Rosselló de Martorell, que va adquirir per compravenda, segons consta en l'escriptura pública número 560/82 autoritzada pel notari de Martorell senyor Carles Andreu Solà, el dia 23 de maig de 1982, inscrita en el Registre de la Propietat de Martorell, tom 146, llibre 32, foli 48, finca número 6210, inscripció 4. A l'habitatge esmentat li correspon un coeficient de l'1,4% en la comunitat de propietat horitzontal i té la descripció registral següent: entitat número dotze, pis segon porta tercera de l'edifici situat al número 57 del carrer del Rosselló de Martorell, amb una superfície útil de 123 m2, que confronta, a la dreta, amb el carrer del Rosselló; a l'esquerra, amb un celobert i l'entitat número onze; al davant, amb l'escala de l'edifici, i al darrere, amb la finca propietat de la Immobiliària Bilbao, S. A.
2. Que l'habitatge descrit està lliure de càrregues i d'arrendaments.
3. Que el senyor Urgell vol vendre l'habitatge esmentat i la senyora Rovira vol comprar-lo, per la qual cosa formalitzen aquest contracte de compravenda, que es regeix pels pactes següents.
PACTES
1. El senyor Urgell ven l'habitatge descrit a la senyora Rovira i aquesta el compra.
2. El preu d'aquesta compravenda és de setanta-dos mil (72.000) euros, que es paguen d'acord amb les especificacions següents:
a) Dotze mil (12.000) euros ja han estat pagats per la compradora com a paga i senyal, el dia 15 de novembre de 2001.
b) Dotze mil (12.000) euros els lliura la compradora al venedor en el moment de signar aquest contracte.
c) Els quaranta-vuit mil (48.000) euros restants els pagarà la compradora en l'acte de signatura de l'escriptura pública de compravenda.
3. El senyor Urgell es compromet a transmetre la possessió de l'habitatge, lliure de càrregues, arrendataris i ocupants, en la data de la signatura de l'escriptura pública.
4. Les despeses derivades de la signatura d'aquest contracte, de l'atorgament de l'escriptura pública i de la inscripció en el Registre de la Propietat, i l'impost sobre transmissions patrimonials, seran a càrrec de la compradora.
5. El venedor es farà càrrec de l'impost de plusvàlua.
6. Les parts estableixen un termini de seixanta dies des de la signatura d'aquest contracte per a l'atorgament de l'escriptura pública de compravenda, que es farà el dia que fixi el venedor, davant el notari de Martorell senyor Carles Andreu Solà.
7. Les parts se sotmeten a la jurisdicció dels jutjats de Martorell per resoldre qualsevol divergència o litigi sobre la interpretació d'aquest contracte.
I, com a prova de conformitat amb el contingut d'aquest contracte, les dues parts el signen en dos exemplars.
Martorell, 16 de gener de 2002
El venedor
La compradora


Conveni entre el Consorci per a la Normalització Lingüística, la Unió Empresarial de l'Anoia i la Delegació d'Òmnium Cultural de l'Anoia per a la promoció de l'ús de la llengua catalana en l'àmbit socioeconòmic
REUNITS
D'una banda, el senyor [...], president del Consorci per a la Normalització Lingüística (CPNL).
D'una altra, la senyora [...], presidenta de la Unió Empresarial de l'Anoia (UEA).
I d'una altra, el senyor [...], president de la Delegació d'Òmnium Cultural de l'Anoia.
ACTUEN
El primer, en representació del CPNL, a l'empara de les facultats que li confereix l'article 14 dels Estatuts del CPNL, aprovats pel Govern de la Generalitat de Catalunya els dies 3 i 11 d'octubre de 1988.
La segona, en representació de la UEA, en virtut del seu càrrec de presidenta.
El tercer, en representació de la Delegació d'Òmnium Cultural de l'Anoia, en virtut del seu càrrec de president.
MANIFESTEN
1. Que les parts comparteixen la voluntat i la necessitat de promoure l'ús social del català com a llengua pròpia i oficial de Catalunya i de contribuir a l'aplicació de la Llei 1/1998, de 7 de gener, de política lingüística.
2. Que les parts, d'acord amb la voluntat expressada, proposen de formalitzar un conveni de col·laboració que permeti incidir positivament en l'ús de la llengua catalana en l'àmbit socioeconòmic.
3. Que el CPNL és un organisme amb personalitat jurídica pròpia que té per finalitat fomentar el coneixement, l'ús i la difusió de la llengua catalana, per a la qual cosa col·labora amb les empreses i organitzacions que ho sol·liciten en la tasca d'adequació a la Llei de política lingüística; en aquest cas, amb la UEA.
4. Que Òmnium Cultural, mitjançant la seva delegació a l'Anoia, com a entitat històricament vinculada a la promoció de la llengua i la cultura catalanes, ha impulsat la signatura d'aquest conveni i el subscriu amb la voluntat de contribuir eficaçment al seu compliment amb totes les actuacions que les altres parts considerin convenients.
5. Que les parts es comprometen a esmerçar els mitjans necessaris per dur a terme accions de normalització lingüística per aconseguir la plena adaptació de la UEA i de les empreses associades als preceptes de la Llei de política lingüística.
Per tot això, subscriuen aquest conveni, que es regeix pels següents
PACTES
1. La UEA es compromet a:
a) Utilitzar preferentment el català en totes les seves comunicacions orals i escrites.
b) Difondre informació dels cursos de català per a adults que organitza el Centre de Normalització Lingüística (CNL) Montserrat.
c) Informar les empreses associades dels serveis que ofereixen el Servei Comarcal de Català (SCC) de l'Anoia i el Servei Local de Català (SLC) d'Igualada.
d) Seguir les directrius que marqui el CNL Montserrat en la redacció dels textos de la UEA i en l'ús d'eines informàtiques.
e) Informar les empreses associades de la signatura d'aquest conveni i promoure'n la plena adaptació a la Llei de política lingüística.
2. El CNL Montserrat es compromet a:
a) Posar a disposició de la UEA i dels seus associats els serveis d'assessorament lingüístic i de consultes que ofereixen el SCC de l'Anoia i el SLC d'Igualada.
b) Revisar el material que editi la UEA en català, per garantir-ne la qualitat lingüística.
c) Proporcionar a la UEA l'assessorament i la formació necessaris pel que fa a qüestions lingüístiques i eines informàtiques.
3. Per a la coordinació i el seguiment d'aquest projecte es designarà una comissió formada per un representant de cadascuna de les parts.
4. Aquest conveni té una durada de dos anys a partir de la data de la signatura. Transcorregut aquest termini es prorrogarà automàticament per períodes d'un any si cap de les parts no el denuncia amb una antelació mínima de dos mesos.
I, com a prova de conformitat amb el contingut d'aquest conveni, el signen per quadruplicat.
Igualada, 24 d'abril de 2001
(noms i rúbriques)


Contracte d'arrendament d'habitatge
Identificació de l'habitatge
Habitatge situat al número [...], pis [...], porta [...], del carrer
d[...] d[...], codi postal [...], amb la cèdula d'habitabilitat número
[...], de data [...], amb la referència cadastral [...], inscrit en el
Registre de la Propietat número [...] de [...], tom [...], llibre
[...], foli [...], finca número [...], inscripció [...].
Parts contractants
D'una banda, [...], amb el DNI [...], major d'edat, amb domicili a
[...], codi postal [...], carrer d[...], com a part arrendadora.
I de l'altra, [...], amb el DNI [...], major d'edat, amb domicili a
[...], codi postal [...], carrer d[...], com a part arrendatària.
Acords
Les parts contractants formalitzen aquest contracte d'arrendament de
l'immoble urbà identificat anteriorment, per un termini d[...] i per un
preu d[...] euros ([...]) anuals, que s'han de pagar en terminis
mensuals, de l'1 al 7 de cada mes, d'acord amb les condicions annexes.
I, com a prova de conformitat, les dues parts signen aquest contracte per duplicat.
[...], [...]  d[...] de 20[...]
La part arrendadora
La part arrendatària
Condicions annexes al contracte d'arrendament d'habitatge
Habitatge situat al número [...], pis [...], porta [...], del carrer d[...] d[...], codi postal [...].
1. Normativa aplicable
Aquest contracte es regeix per la Llei 29/1994, de 24 de novembre,
d'arrendaments urbans, per aquestes condicions i, supletòriament, pel Codi civil.
2. Durada
L'arrendament es pacta per un termini d[...], a partir de la data de la
signatura del contracte, sens perjudici del dret de la part
arrendatària a prorrogar-lo anualment, fins a una durada màxima de cinc
anys.
Si la part arrendatària vol rescindir el contracte, ho ha de notificar
per escrit a la part arrendadora, amb un termini mínim de trenta dies.
En cas que, abans del venciment del contracte, la part
arrendatària el rescindís, ha d'indemnitzar la part arrendadora amb una
quantitat equivalent a una mensualitat de la renda en vigor per cada
any de contracte que quedés per complir o a la part proporcional en el
cas de períodes inferiors a un any.
3. Renda
La renda per l'arrendament, que és d[...] euros ([...]) anuals, s'ha
d'abonar en terminis mensuals, per endavant, de l'1 al 7 de cada mes,
mitjançant domiciliació bancària al compte [...], la persona titular
del qual és [...].
La renda s'ha d'actualitzar anualment d'acord amb la variació de
l'índex general del sistema d'índexs de preus de consum que fixi
l'Institut Nacional d'Estadística, relativa al període dels dotze mesos
anteriors a la data de cada actualització. Per a la primera
actualització es prendrà com a mes de referència el corresponent a
l'últim índex publicat en la data de la signatura del contracte.
La renda actualitzada es pot exigir a partir del mes següent a aquell
en què la part interessada hagi notificat per escrit a l'altra part el
percentatge d'alteració que cal aplicar, amb la referència del butlletí
oficial en què s'hagin publicat els índexs corresponents.
4. Despeses generals
Independentment de la renda pactada, són a càrrec de la part
arrendatària les despeses generals de manteniment de l'immoble, i els
serveis, tributs, càrregues i responsabilitats que no siguin
susceptibles d'individualització i que corresponguin a l'habitatge
arrendat o als seus accessoris. Aquestes despeses, que s'actualitzen
anualment, s'han d'indicar en el rebut de lloguer com a conceptes
separats de la renda i s'han d'abonar mensualment.
L'import anual d'aquestes despeses, en la data de la signatura del
contracte, és d[...] euros ([...]), que corresponen als conceptes
següents:
quota de la comunitat de propietaris: [...] euros
impost sobre béns immobles (IBI): [...] euros
servei de porteria: [...] euros
[...]: [...] euros
[...]: [...] euros
5. Objecte
És objecte de l'arrendament la superfície situada dins de les parets de
l'habitatge descrit anteriorment i en queden exclosos la façana, el
terrat i el vestíbul de l'escala. També és objecte d'aquest contracte
el mobiliari que es detalla en l'inventari que s'hi annexa i un traster
[...], situat a la planta baixa de l'edifici.
6. Destinació
L'immoble objecte d'aquest contracte es lloga exclusivament com a
habitatge de la part arrendatària, que declara que hi conviuran [...]
persones.
No s'hi pot instal·lar cap indústria, comerç, oficina ni despatx professional.
La part arrendatària no pot cedir, subrogar, traspassar, sotsarrendar o
destinar a dispesa l'habitatge, ni totalment ni parcialment.
7. Subministraments
L'adquisició, conservació, reparació o substitució dels comptadors de
subministraments i l'import del consum són a càrrec de la part
arrendatària, que pot concertar amb les companyies subministradores
tots els subministraments de què està dotat l'immoble.
8. Manteniment
La part arrendatària declara que coneix i accepta les característiques
i l'estat de conservació de l'habitatge, i es compromet a conservar-lo
en bon estat.
La part arrendadora ha de fer, a càrrec seu, les obres de reparació
necessàries per conservar l'immoble en condicions d'habitabilitat,
llevat que el deteriorament sigui imputable a la part arrendatària, i
la part arrendatària ha de comunicar a la part arrendadora, en el
termini més breu possible, la necessitat de portar a terme aquest tipus
d'obres.
La part arrendatària ha de facilitar l'accés a l'habitatge al
propietari (o la propietària), l'administrador (o l'administradora) i
els operaris o tècnics que aquests designin per comprovar l'estat de
l'habitatge o fer o inspeccionar les obres i reparacions que afectin
l'immoble.
Tanmateix, la part arrendatària està obligada a fer, a càrrec seu, les
reparacions derivades del desgast per l'ús ordinari de l'habitatge i
les instal·lacions, com ara:
substitució de vidres trencatsreparació i substitució de persianesconservació de portes, finestres, panys, frontisses i manetesmanteniment del terra i la pinturaconservació i reparació de les instal·lacions d'aigua, gas, electricitat, cuina, bany, safareig, sanitaris i aixetesconservació i reparació de les instal·lacions de calefacció, aire condicionat i antena de televisiódesembossament i neteja dels conductes de desguàs fins al conducte principal
9. Obres
La part arrendatària no pot fer obres que modifiquin la configuració de
l'habitatge sense el permís previ per escrit de la propietat o
l'administració. En qualsevol cas, les obres autoritzades i, si escau,
els permisos municipals i la direcció tècnica o facultativa, aniran a
càrrec de la part arrendatària i quedaran en benefici de la finca,
sense cap dret a valoració o reclamació.
10. Danys a terceres persones
La part arrendatària és responsable, i eximeix de qualsevol
responsabilitat a la propietat i a l'administració, dels danys
ocasionats a terceres persones o coses a causa de les instal·lacions
per a serveis i subministraments de l'habitatge o de les activitats que
s'hi portin a terme.
11. Altres obligacions de la part arrendatària
La part arrendatària es compromet a:
No portar a terme a l'habitatge activitats perilloses, insalubres, molestes o il·lícites.No emmagatzemar objectes a l'escala o al vestíbul.No instal·lar a la façana, els balcons, les finestres o les portes
cap element que alteri o modifiqui la uniformitat o l'estètica de
l'immoble.Complir les ordenances estatals, autonòmiques i municipals vigents.Complir les normes estatutàries i reglamentàries establertes per la
comunitat de propietaris per a la utilització dels serveis i elements
comuns i per a un bon règim de convivència.
12. Fiança
La part arrendatària lliura a la part arrendadora, en aquest acte, la suma d[...] euros ([...]) en concepte de fiança.
13. Despeses del contracte
La part arrendatària ha de pagar les despeses derivades de la
formalització d'aquest contracte i de les pròrrogues, com ara les de
gestió, Registre i els honoraris de l'administrador (o
l'administradora).
14. Notificacions
A l'efecte de rebre qualsevol notificació relacionada amb els drets i
obligacions reconeguts en aquest contracte, s'estableix com a domicili
de la part arrendatària l'habitatge arrendat i com a domicili de la
part arrendadora el del seu administrador (o el de la seva
administradora), [...].
15. Litigis i reclamacions
Les parts contractants poden sotmetre qualsevol litigi, discrepància o
reclamació derivats de la interpretació o execució d'aquest contracte a
l'arbitratge d[...] i es comprometen a complir el laude arbitral que es
dicti.
I com a prova de conformitat amb aquestes condicions annexes al
contracte d'arrendament de l'habitatge detallat a l'encapçalament, les
parts contractants les signen per duplicat.
[...], [...]  d[...] de 20[...]
La part arrendadora
La part arrendatària


Com es diu descuadre,  descuadrar, descuadrado, descuadrada en català?
Es pot dir desquadrament, desquadrar, desquadrat, desquadrada en català?

Lèxic. Lèxic especialitzat. Economia. Empresa

En l'àmbit de l'economia, amb el terme desquadrament es designa el fet que una operació comptable no s'ajusti o conformi al resultat previst.
El verb corresponent és desquadrar ('una operació comptable no ajustar-se o conformar-se al resultat previst') i l'adjectiu és desquadrat, desquadrada ('dit d'una operació comptable que no s'ajusta o conforma al resultat previst').
Els equivalents castellans són descuadre, descuadrar i descuadrado, descuadrada, respectivament.


d'un sol ús
no retornable
d'ús limitat
de canvi freqüent
no recarregable
L'adjectiu castellà desechable, que s'aplica a tot allò que després de ser usat una vegada o un nombre limitat de vegades ja no és aprofitable i es pot llençar, pot tenir diferents traduccions en català. Normalment, s'utilitza l'expressió d'un sol ús per designar els objectes destinats a ser usats una sola vegada (xeringa d'un sol ús, guant d'un sol ús, envàs d'un sol ús o també, en aquest cas, envàs no retornable, etc.).
Quan es vol fer referència a objectes que, malgrat tenir una vida curta, poden ser usats més d'una vegada, en català es pot recórrer a l'expressió d'ús limitat o de canvi freqüent (aplicable a les lents de contacte de canvi freqüent o lents de contacte d'ús limitat, per exemple) o a l'expressió no recarregable (per designar, per exemple, una maquineta d'afaitar no recarregable).


el cognom Grasset (Graset)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Grasset.
La variant prenormativa Graset no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Gilbert (Gilberte, Gilvert)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Gilbert.
Les variants prenormatives Gilberte i Gilvert no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Foixenc (Foixench, Fuixench)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Foixenc.
Les variants prenormatives Foixench i Fuixench no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Anyó (Añó)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Anyó.
La variant prenormativa Añó no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Guixer (Guixé, Guixe)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Guixer.
Les variants prenormatives Guixé i Guixe no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Falgars (Falgás, Falgàs)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Falgars.
Les variants prenormatives Falgás i Falgàs no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Batxiller (Bachiller)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Batxiller.
La variant prenormativa Bachiller no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Siuraneta (Ciuraneta)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Siuraneta.
La variant prenormativa Ciuraneta no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Tosques (Toscas)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Tosques.
La variant prenormativa Toscas no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Rufí (Rufi)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Rufí.
La variant prenormativa Rufi no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Pinyana (Piñana)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Pinyana.
La variant prenormativa Piñana no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Roies (Royes, Royas)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Roies.
Les variants prenormatives Royes i Royas no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Cortassa (Cortasa)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Cortassa.
La variant prenormativa Cortasa no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Noguer (Nogué, Nugué)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Noguer.
Les variants prenormatives Nogué i Nugué no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Barjoan (Barjuan)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Barjoan.
La variant prenormativa Barjuan no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Roviralta (Rubiralta, Ruviralta)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Roviralta.
Les variants prenormatives Rubiralta i Ruviralta no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Trinxant (Trinchant, Trinchan, Trinxan)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Trinxant.
Les variants prenormatives Trinchant, Trinchan i Trinxan no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Daví (Davi)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Daví.
La variant prenormativa Davi no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Aulines (Aulinas)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Aulines.
La variant prenormativa Aulinas no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Granell (Granel)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Granell.
La variant prenormativa Granel no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Travessa (Travesa)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Travessa.
La variant prenormativa Travesa no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Marminyà (Marmiña, Marmiñá, Marminyá)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Marminyà.
Les variants prenormatives Marmiña, Marmiñá i Marminyá no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


Gentilici d'Algèria: 'algerià', 'algeriana'
Gentilici d'Alger: 'algerí', 'algerina'

Hi ha dos topònims que estan relacionats i que sovint es confonen: Algèria, que és l'estat africà, i Alger, que n'és la capital.
El gentilici d'Algèria és algerià, algeriana. El gentilici d'Alger és algerí, algerina.


Tant l'expressió cal no com l'expressió no cal són adequades, depenent del sentit que es vulgui expressar.
La construcció cal no davant d'un verb en infinitiu indica obligació. Per exemple:
Cal no oblidar els esdeveniments del passat ('No s'han d'oblidar els esdeveniments del passat').
En canvi, la construcció no cal davant d'un verb en infinitiu significa 'no és necessari'. Per exemple:
No cal portar el passaport, amb el DNI n'hi ha prou ('No és necessari portar el passaport, amb el DNI n'hi ha prou').


el cognom Torrelles (Torrellas)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Torrelles.
La variant prenormativa Torrellas no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Cusacs (Cusachs)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Cusacs.
La variant prenormativa Cusachs no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


el cognom Bellmàs (Bellmas, Bellmás)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Bellmàs.
Les variants prenormatives Bellmas i Bellmás no s'adeqüen a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


Definició
La carta és una comunicació escrita de caràcter interpersonal de contingut general, no prevista en la tramitació d'un procediment administratiu.
Criteris generals de redacció
Com es veu en la definició, la carta pot tractar de més d'un tema, i aquests poden ser molt variats segons si es tracta de relacions personals, comercials o administratives. Les breus explicacions que tot seguit s'exposen afecten principalment, però no exclusivament, les cartes pròpies de la relació administrativa.
Com a principi general, la redacció administrativa ha de ser clara, rigorosa i concisa. Així, per aconseguir aquests propòsits cal partir d'una estructuració lògica del text en què, per mitjà de paràgrafs breus i separats, es distingeixen els tres grans blocs d'informació: presentació, desenvolupament i conclusió. Això vol dir, doncs, que abans de començar a redactar una carta, cal seleccionar la informació que ha d'incloure. Un cop seleccionada la informació i organitzada en blocs homogenis, cal triar aquells recursos de la llengua que faciliten la simplificació i la precisió de la redacció. Així, sempre que sigui possible, cal mantenir l'ordre lògic de la frase (subjecte, verb, complements), cal usar els mots o els termes adequats al nivell de precisió i cal fer frases curtes i ben puntuades.
Estructura i continguts
Les característiques i el contingut de cada una de les parts de la carta són els següents:
1. Destinació
Els destinataris d'una carta tant poden ser particulars com institucions o organitzacions. Aquests destinataris es poden identificar de manera completa o reduïda. Quan els destinataris s'identifiquen de manera completa, la informació és la mateixa que apareix en una adreça d'un sobre i és convenient que ocupi cinc línies com a màxim; si s'utilitzen sobres amb finestra, es pot situar al marge esquerre o al marge dret, d'acord amb la situació de la finestra. Quan per qüestió d'espai la informació es redueix al mínim que permet identificar amb facilitat la persona destinatària, només s'hi fan constar el nom i el càrrec o el nom i la localitat, normalment al marge superior esquerre de la carta.
2. Cos
A part dels criteris generals de redacció expressats i com a tret que afecta tot el text de la carta, convé recordar que des del primer moment cal definir el to de relació entre els comunicants. Aquest to, que sempre s'ha de moure en un nivell de formalitat, pot ser solemne, respectuós o cordial.
Pel que fa als tractaments personals, cal distingir l'emissor del receptor. Per a l'emissor es pot triar entre la primera persona del singular o la del plural. Si el to ha de ser més directe i personal, cal escriure en primera persona del singular.
Pel que fa al receptor, la forma preferent és el tractament de vós. El tractament de tu només és adequat en casos de gran amistat i confiança mútua.
3. Signatura
L'estructura més habitual de la signatura d'aquest document és la següent:
rúbricanom i cognomscàrrec
A diferència de l'ofici, la carta, com que és un document interpersonal, dona preferència a la persona i el càrrec se situa en aposició, en darrer lloc, i, per tant, no s'ha d'introduir per mitjà de l'article determinat.
4. Datació
Si el paper de carta du impresa l'adreça i la localitat ja hi figura, se'n pot prescindir i la datació es pot reduir a expressar el dia, el mes i l'any. Si no és així, cal indicar primer la localitat i després d'una coma, la data.
Igual que l'ofici, la carta té un sistema de datació doble pel que fa a l'emissió. Des d'un punt de vista formal, però, la data que cal tenir en compte és la del registre de sortida.
5. Informació ocasional
Fora del cos de la carta també hi ha la possibilitat d'afegir al peu de l'escrit informacions addicionals, com poden ser les referències a documents, annexos, etc. Normalment aquestes informacions s'introdueixen per mitjà de les sigles PD (post data: després de la data) o PS (post scriptum: després de l'escrit).
En aquest apartat, també s'hi poden trobar les inicials de qui redacta (en majúscules) separades per una barra inclinada de les inicials de qui transcriu el text (en minúscules), per exemple: CD/mc.
Identificació de l'organisme
Pel que fa a la resta d'elements que configuren el disseny gràfic de la carta (amplada de marges, situació del logotip i de l'adreça, etc.), atès que afecta tota la documentació d'un organisme, cal seguir les normes o els programes de cada institució.


Exemple de carta de recomanació bibliogràfica

Servei de Recursos Lingüístics
Àrea de Documentació
Direcció General de Política Lingüística
Carrer del Portal de Santa Madrona, 6-8
08001 Barcelona
Sr. Andreu Cervera i Puig
C. Sepúlveda, 57, 3r 2a
08015 Barcelona
Senyor,
En resposta a la vostra carta del 8 de gener, en primer lloc, em plau felicitar-vos per l'interès que demostreu per la llengua catalana.
Pel que fa a obres de consulta sobre l'ús de les majúscules i les minúscules, us recomanem l'opuscle Majúscules i minúscules, editat pel Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, que podeu consultar per mitjà del cercador de l'Optimot, a l'adreça d'internet http://www.gencat.cat/optimot.
Espero que pugueu resoldre els vostres dubtes i aprofito l'ocasió per saludar-vos atentament.
Maria Codina Valls
Cap de l'Àrea de Documentació
Barcelona, 28 de febrer de 2002


Definició
El certificat és un document expedit per un funcionari públic competent (secretaris, interventors, caps de secció, gerents) o per una persona autoritzada legalment (metges, empresaris) que dona fe d'un fet, del contingut d'un document o de les circumstàncies que consten en arxius, registres, llibres d'actes, etc.
Criteris generals de redacció
La claredat, el rigor i la concisió són principis bàsics de la redacció administrativa. Aquests principis es basen tant en la redacció acurada de la informació que s'hi expressa com en l'estructuració lògica i en blocs homogenis de la informació. La documentació administrativa parteix, gairebé sempre, d'estructures prefixades i deixa poc espai a la creativitat.
L'aspecte formal dels textos és fonamental per a la comunicació. El certificat, com molts altres documents, segueix una estructura força constant pel que fa als elements que l'integren i a la seva disposició.
Els diferents blocs d'informació del certificat són els següents:
dades de qui signa el certificat
certificació
fórmula de certificació
datació
signatura
També hi ha altres informacions que segons el tipus de certificat s'hi poden fer constar, com és ara:
dades del centre que lliura el certificat
tipus de certificat de què es tracta, a tall de títol
vistiplau d'un càrrec superior
Pel que fa als criteris de redacció, cal mantenir un to formal. Els tractaments que s'utilitzen en la redacció dels certificats són el de primera persona del singular per a l'emissor, tot i que també és possible fer servir la tercera persona del singular. Ara bé, és preferible fer servir la primera persona del singular ja que, seguint els usos internacionals, respon a un estil més directe de la redacció administrativa.
Pel que fa al receptor, en general es fan servir fórmules impersonals, com és ara: I perquè consti..., perquè la destinació final d'aquest document no acostuma a ser explícita i la persona que el sol·licita no n'és la destinatària última. També es pot fer servir (tot i que no és tan usual en aquest document) el tractament de vós, que només es manifesta en construccions com: I, perquè en prengueu coneixement, signo...
Estructura i continguts del certificat
El contingut i les característiques de cada una de les parts del certificat són els següents:
1. Dades de l'emissor
Encapçalen el certificat les dades de la persona que el lliura, que es limiten al nom, als cognoms i al càrrec que ocupa. Un cop expressats el nom i els cognoms, el càrrec (que va en aposició) pot aparèixer directament després de la coma, o bé precedit per locucions com és ara com a o en qualitat de:
Albert Martínez i Pla, cap de la Secció de...
Albert Martínez i Pla, com a cap de la Secció de...
2. Certificació
Aquesta part, que és el nucli del certificat, s'introdueix amb la forma Certifico, seguida de dos punts i aïllada de la resta del text. Aquesta forma se sol destacar o bé en majúscules o bé en negreta.
Després dels dos punts s'expressa la certificació precedida de la conjunció Que (amb majúscula inicial) si la frase presenta una forma verbal conjugada. Si hi ha més d'un fet o d'una circumstància, és convenient separar-los en punts independents.
3. Fórmula de certificació
Com s'ha dit anteriorment, la fórmula de certificació o fórmula final acostuma a ser impersonal. Es tracta d'una fórmula fixa, que a partir d'una estructura bàsica, pot presentar algunes variacions:
I, perquè així consti, signo aquest certificat.
I perquè consti signo aquest certificat.
I, perquè consti i a petició de..., signo aquest certificat.
I, perquè es pugui acreditar...
I, perquè consti així i a l'efecte de..., signo aquest certificat, amb el vistiplau de...
4. Datació
La datació apareix aïllada abans de la signatura com a mesura de protecció d'aquesta dada, ja que el certificat és un document que no es registra. La constatació en el registre de la tramesa d'un certificat es fa per mitjà de l'ofici que l'acompanya.
5. Signatura
Tenint en compte que el nom i el càrrec de qui signa apareixen en el primer bloc d'informació, només cal signar i prou.
Pel que fa al vistiplau, si n'hi ha, cal expressar el càrrec després dels dos verbs coordinats (Vist i plau), signar i consignar-hi el nom i els cognoms, si el càrrec no apareix a la fórmula de certificació. Altrament, amb la rúbrica després de la fórmula Vist i plau és suficient.
Identificació de l'organisme
Pel que fa a la resta d'elements que configuren el disseny gràfic del certificat (amplada dels marges, situació del logotip, etc.), atès que no són exclusius del certificat i que afecten tota la documentació d'un organisme, cal seguir les normes o els programes de cada institució.


Exemple 1
[Capçalera]
David Roca i Ferrer, cap del Servei de Formació del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya,
Certifico:
Que el senyor Enric Pous i Bonet ha seguit amb aprofitament el Curs
de gestió dels documents administratius, de 30 hores, impartit a Lleida
durant els mesos de maig i juny de 2007.
I, perquè així consti, signo aquest certificat.
Barcelona, 1 de setembre de 2007
(rúbrica)
Exemple 2
[Capçalera]
Marta Codina i Grau, cap de la Secció d'Onomàstica de la Direcció
General de Política Lingüística del Departament de Cultura de la
Generalitat de Catalunya,
CERTIFICO: Que,
d'acord amb el Decret 208/1998, de 30 de juliol, pel qual es regula
l'acreditació de la correcció lingüística dels noms i cognoms (DOGC
2698), i d'acord amb la normativa ortogràfica de l'Institut d'Estudis
Catalans, el cognom català Estañol s'ha d'escriure Estanyol.
I, perquè consti, signo aquest certificat a petició de Maria Estanyol i Castells.
Barcelona, 13 de desembre de 2007
(rúbrica)


Definició
La citació forma part del grup de documents que s'aplega sota el terme convocatòria.
Així, doncs, la citació és una convocatòria per mitjà de la qual es
demana la presència d'algú en un lloc a fi de realitzar un tràmit
administratiu.
La citació es pot fer per a un dia i una hora determinats, en aquest cas es tracta d'una citació a dia cert (castellà: citación a comparecencia); o bé es pot fer de manera que la persona citada disposi d'un termini per comparèixer o presentar-se davant de l'Administració. En aquest segon cas, es tracta d'una citació a termini (castellà: emplazamiento).
Criteris generals de redacció
La claredat, el rigor i la concisió són principis bàsics de la redacció
administrativa. Aquests principis es basen tant en la redacció acurada
de la informació que s'hi expressa com en l'estructuració lògica i en
blocs homogenis de la informació. La documentació administrativa
parteix, gairebé sempre, d'estructures prefixades i deixa poc espai a
la creativitat.
L'aspecte formal dels textos és fonamental per a la comunicació. La
citació, com la convocatòria de reunió i altres documents, segueix una
estructura força constant pel que fa als elements que la integren.
Els diferents blocs d'informació de la citació són els següents:
nom de l'entitat que cita (sovint apareix a la capçalera)dia, hora i lloc / termini, horari i llocobjecte de la citaciósignatura de qui convocadestinatari o destinatària
També hi ha altres informacions que s'hi poden fer constar, com és ara:
informació sobre les conseqüències de la incompareixença de la persona citadadetall de la documentació que cal presentar (si la documentació és complexa, se li pot dedicar un apartat específic)nom de la disposició en virtut de la qual es fa la citació
Pel que fa als criteris de redacció, cal mantenir un to formal. Els
tractaments que s'utilitzen en la redacció de les citacions són el de
primera persona del singular per a l'emissor i el de vós per a la persona a qui s'adreça la citació.
Estructura i continguts de la citació
El contingut i les característiques de cada una de les parts de la citació són els següents:
1. Nucli de la citació
Aquest apartat aplega la informació sobre quan cal comparèixer davant
de l'organisme indicat (dia i hora o termini i horari), l'adreça i
l'assumpte objecte de la citació.
La informació complementària figura, quan hi apareix, tot just després de la informació bàsica.
2. Salutació i comiat
La citació no ha de portar ni fórmula de salutació ni fórmula de comiat.
3. Signatura
L'estructura de la signatura d'aquest document és la següent:
càrrecrúbricanom i cognoms
La denominació del càrrec ha d'anar introduïda per l'article determinat
corresponent, atès que figura en primer lloc i el nom va en aposició.
4. Datació
La citació és un document de datació doble pel que fa a l'emissió. A
més de la data habitual, duu la del registre de sortida, que és la data
que cal tenir en compte des d'un punt de vista de tramitació formal.
5. Destinació
Aquesta informació pot aparèixer al final o al començament del
document. Si se situa al final del full, pot reduir-se a la indicació
del nom i els cognoms de la persona destinatària. Si apareix al
començament del document, pot ajustar-se a l'espai corresponent a la
finestreta del sobre i sol incloure el nom i els cognoms i l'adreça de
la persona destinatària.
6. Identificació de l'organisme
Pel que fa a la resta d'elements que configuren el disseny gràfic de la
citació (amplada dels marges, situació del logotip, etc.), com que no
són exclusius de la citació i afecten tota la documentació d'un
organisme, cal seguir les normes o els programes de cada institució.


Exemple 1
[Capçalera]
D'acord amb l'article [...] de [disposició normativa], us cito perquè [objecte].
Dia:
Hora:
Lloc:
Documentació que cal presentar:
La incompareixença comportarà [conseqüències], d'acord amb [disposició normativa].
El cap del Servei de Personal
Jordi Duran i Vela
Tarragona, 11 de novembre de 2001
Sr. Joan Carreres i Costa
Exemple 2
[Capçalera]
Sra. Maite Veiga i Abril
Avinguda del Segre, 5
25007 Lleida
D'acord amb l'article [...] de [disposició normativa], us cito perquè comparegueu en aquest [organisme], situat a  [adreça], abans del dia [...], de les [...] h a les [...] h, per [motiu].
La incompareixença comportarà [conseqüències], d'acord amb [disposició normativa].
La cap del Servei de Personal
Anna Abril i Paltré
Lleida, 11 de novembre de 2001


Criteris de redacció de la convocatòria de reunió

Definició
Des d'un punt de vista terminològic, la forma convocatòria és un terme genèric que fa referència a més d'un document administratiu. De fet, una convocatòria, entesa com a document, és un escrit per mitjà del qual es demana a algú que es presenti en un lloc, en una data determinada. Així, podríem dir que tant la convocatòria de reunió com la citació, la invitació i les convocatòries públiques són convocatòries, tot i que són documents ben diferents.
Una convocatòria de reunió és un document per mitjà del qual es demana la presència d'algú en algun lloc, en una data i a una hora determinats, perquè participi en una reunió.
Criteris generals de redacció
La claredat, el rigor i la concisió són principis bàsics de la redacció administrativa.
Aquests principis es basen tant en la redacció acurada de la informació que s'hi expressa com en l'estructuració lògica i en blocs homogenis de la informació. La documentació administrativa parteix, gairebé sempre, d'estructures prefixades i deixa poc espai a la creativitat.
L'aspecte formal dels textos és fonamental per a la comunicació. Així, doncs, la convocatòria de reunió, com els altres documents administratius, segueix una estructura força constant pel que fa als elements que la integren. En aquesta breu descripció ens centrarem bàsicament en la convocatòria dels òrgans col·legiats constituïts formalment. Els diferents blocs d'informació de la convocatòria de reunió són els següents:
nom de l'entitat o organisme que convoca (sovint apareix a la capçalera)identificació de l'òrgan col·legiat i, si escau, del caràcter de la sessió (ordinari, extraordinari)dia, hora i lloc de la reunióordre del diasignatura de qui convocadatació del documentdestinatari o destinatària
Hi ha altres informacions que també s'hi poden fer constar, com és ara:
autoritat, disposició o acord que fixa la convocatòriafórmula de salutaciófórmula de comiatnotainformació suplementària sobre les normes de procediment aplicables
Pel que fa als criteris de redacció, recordem que en la convocatòria de reunió cal mantenir un to formal. Els tractaments que s'hi han d'utilitzar són el de primera persona del singular, preferentment, o bé el de primera persona del plural per a l'emissor, i el de vós per a la persona a qui s'adreça la convocatòria.
Estructura i continguts
Les característiques i el contingut de cadascuna de les parts de la convocatòria de reunió són els següents:
1. Identificació de la reunió
Les dades que apareixen en aquest apartat són el nom de l'òrgan col·legiat que es reuneix; la indicació, si escau d'acord amb la normativa, del caràcter ordinari o extraordinari de la reunió, i la data, l'hora i el lloc de la reunió.
Si com hem dit abans, s'hi vol fer constar l'autoritat de qui fixa la reunió, aquest paràgraf pot començar amb una frase com: Per encàrrec (o indicació) del president (o la presidenta), us convoco... si és el secretari o la secretària qui fa la convocatòria.
2. Ordre del dia
Aquest apartat, llevat de les sessions constitutives, s'inicia amb el punt Lectura i aprovació de l'acta de la reunió anterior. El darrer punt de l'ordre del dia és el Torn obert de paraules, que és el període obert d'intervencions a la fi d'una sessió d'un òrgan col·legiat.
Pel que fa a les corporacions locals, tenint en compte el que disposa el Reglament d'organització, funcionament i règim jurídic de les corporacions locals sobre els diferents tipus d'intervencions, cal fer servir la forma Precs i preguntes. Un prec, d'acord amb la legislació citada, és la formulació d'una proposta d'actuació adreçada oralment o per escrit a algun dels òrgans de govern municipal. Els precs formulats en un ple poden ser objecte de debat, però no poden ser sotmesos a votació. Una pregunta és qualsevol intervenció plantejada als òrgans de govern en un ple, per escrit o oralment.
3. Salutació i comiat
Els apartats dedicats a la salutació i al comiat són optatius. Les fórmules que s'utilitzen habitualment en aquest document són senyor o senyora per a la salutació i ben atentament o atentament per al comiat.
4. Signatura
L'estructura de la signatura d'aquest document és la següent:
càrrecrúbricanom i cognoms
La persona que convoca ha d'indicar el càrrec que exerceix com a convocant (president/a o secretari/ària), prescindint del càrrec que tingui en altres circumstàncies.
La denominació del càrrec ha d'anar introduïda per l'article determinat corresponent, atès que figura en primer lloc i el nom va en aposició.
5. Datació
La convocatòria de reunió també és un document de datació doble pel que fa a l'emissió. A més de la data habitual, duu la del registre de sortida, que és la data que cal tenir en compte des d'un punt de vista de tramitació formal.
6. Informació ocasional
En aquest espai podem trobar a tall de nota la indicació d'una segona convocatòria, d'acord amb les previsions de la normativa vigent que correspongui a l'òrgan, o la referència de documents annexos.
7. Destinació
Si la persona convocada assisteix a la reunió pel càrrec que té, cal fer-hi constar el càrrec. Altrament, cal posar-hi el nom i els cognoms amb el tractament de senyor o senyora.
Identificació de l'organisme
Pel que fa a la resta d'elements que configuren el disseny gràfic de la convocatòria (amplada dels marges, situació del logotip, etc.), atès que no són exclusius de la convocatòria i que afecten tota la documentació d'un organisme, cal seguir les normes o els programes de cada institució.


Exemple 1
[Capçalera]
Per indicació del president, us convoco a la reunió ordinària de la Comissió d'Estudis i Projectes.
Dia: 12.09.07
Hora: 12
Lloc: sala de reunions de la Direcció General
Ordre del dia:
1. Lectura i aprovació de l'acta de la reunió anterior.
2. Presentació i aprovació, si escau, del pla d'actuacions per al 2008.
3. Valoració de l'informe sobre la proposta de construcció de nous locals per a la Direcció General.
4. Torn obert de paraules.
El secretari de la Comissió
Adolf Lacreu i Bodoque
Barcelona, 2 de setembre de 2007
SRA. CAP DEL SERVEI DE GESTIÓ ECONÒMICA
Exemple 2
[Capçalera]
Sr. Anselm Conca
C/ Major, 17
08008 BARCELONA
Senyor,
Us convoco a la reunió ordinària de la Comissió d'Estudis i Projectes, que tindrà lloc el proper dia 12 de setembre, a les 12 del migdia, a la sala de reunions de la Direcció General.
Ordre del dia:
1. Lectura i aprovació de l'acta de la reunió anterior.
2. Presentació i aprovació, si escau, del pla d'actuacions per al 2008.
3. Valoració de l'informe sobre la proposta de construcció de nous locals per a la Direcció General.
4. Torn obert de paraules.
Atentament,
El president de la Comissió
Joan Vives i Molins
Barcelona, 2 de setembre de 2007


En català, per indicar que s'ha introduït o inclòs una cosa dins una altra, es pot fer servir el verb inserir, i no insertar.
Hi ha altres paraules de la mateixa família que també poden provocar dubtes; així, s'ha d'utilitzar el participi inserit (i no insertat) i l'adjectiu inserible (i no insertable).
Per exemple:
Cal inserir un anunci als diaris.
Hem inserit una nota en un text.
Han redactat un full inserible.


Gentilicis d'Israel: 'israelita' o 'israelià', 'israeliana'?

Sovint es confonen els termes israelià, israeliana i israelita.
La paraula israelià, israeliana fa referència només al modern estat d'Israel o als seus habitants. Per exemple:
Durant unes vacances vaig conèixer uns israelians.
Pel que fa al mot israelita, fa referència a l'antic Israel i, en sentit religiós, a les persones que practiquen la religió de l'Antic Testament; és sinònim de jueu, jueva i s'aplica a persones de tot el món. Per exemple:
La comunitat israelita de França és força nombrosa.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Alimentació. Gastronomia

És relativament freqüent que les novetats que es produeixen en els hàbits de consum acabin tenint també un reflex en la llengua. Per exemple, és cada cop més habitual veure uns establiments comercials que s'anuncien com a enoteca o vinoteca.
Encara que la llengua ja disposa de les formes vinateria i celler, que poden designar el comerç on es venen vins, una enoteca pretén ser un lloc més especialitzat, on s'exhibeixen col·leccions de vins de qualitat que el públic pot visitar i on se sol proporcionar a aquest visitant l'assessorament d'un professional del vi. Les enoteques són també llocs de degustació i de compra, i, a petita escala, es designa també amb aquesta forma una col·lecció particular de vins.
La forma enoteca es considera preferent, perquè està formada per dos elements d'origen grec (eno-, que significa 'vi', i -teca, que indica 'dipòsit'), i la forma vinoteca n'és un sinònim complementari, perquè és d'ús molt general i resulta transparent semànticament, tot i que des d'un punt de vista lingüístic presenta una composició híbrida, perquè el formant vino- és d'origen llatí.


el cognom Casablanques (Casablancas)
forma normativa dels cognoms

La forma normativa d'aquest cognom és Casablanques.
La variant prenormativa Casablancas no s'adequa a la normativa ortogràfica vigent, establerta per l'Institut d'Estudis Catalans.


Traducció de noms de membres de cases reials

Els noms de reis, prínceps i membres de cases sobiranes, dinasties i llinatges, tenen formes específiques en cada llengua. D'acord amb la tradició, en un text en català convé traduir aquests noms i fer servir la forma catalana. Per exemple:
Carles, príncep d'Anglaterra
Felip VI, rei d'Espanya
Guillem IV, rei d'Holanda
Margarida II, reina de Dinamarca
Victòria, princesa de Suècia
Aquest mateix criteri també s'aplica als noms de persones que no provenen de famílies sobiranes i passen a formar part de la casa reial. Així, es recomana traduir  noms com Letizia, Kate i Mary per les formes catalanes corresponents:
Letícia, reina d'Espanya
Caterina, duquessa de Cambridge
Maria, princesa de Dinamarca
Convé notar, però, que quan el nom d'aquestes persones no va associat al càrrec, s'usen les formes personals corresponents. Per exemple: Letizia Ortiz, Kate o Catherine Middleton, Mary Donaldson.


Cal distingir entre l'adjectiu complet -a i la forma verbal complert -a.
Amb la forma verbal complert -a (del verb complir) podem fer frases com aquestes: S'ha complert el termini per a la inscripció, Aquesta entitat ha complert trenta anys, Es va convertir en una il·lusió complerta.
Pel que fa a complet-a, hem de tenir en compte que ve del verb completar i significa 'Que conté tots els elements'; així, hem de dir una col·lecció completa (i no complerta), un repertori complet (i no complert) i un cotxe molt complet (i no complert).


Com es diu goce y disfrute en català?
Com es diu uso y disfrute en català?

ús i gaudi
En l'àmbit del dret i l'administració, es fa servir l'expressió ús i gaudi per referir-se a l'acció de fer servir una cosa i treure'n profit o avantatge. Per exemple: És aquella persona que té l'ús i gaudi dels béns amb l'encàrrec de transmetre'ls a un altre.
L'equivalent castellà d'aquesta expressió és goce y disfrute o uso y disfrute.


L'expressió el més calent és a l'aigüera té dos significats. El primer és 'no haver-hi res preparat per menjar quan n'és hora'. Per exemple: Quan vam arribar el més calent era a l'aigüera, no havia tret ni la carn de la nevera.
El segon, en sentit figurat, és 'no haver-hi res fet d'un afer que ja hauria d'ésser avançat'. Per exemple: Ha dit que quan arribaríem ho tindria tot a punt, i quan hem entrat a la sala el més calent era a l'aigüera, no hi havia ni el projector instal·lat.


El nom membre, referit a qualsevol de les persones que componen una societat, una comunitat, té aquesta única forma tant per al masculí com per al femení.
Per exemple:
Ha de presidir la membre més antiga.
La Maria és membre activa de l'Associació.
Les membres de la comissió d'avaluació han fet un informe.
En Jordi és el membre més jove de l'Acadèmia.


Els adjectius previsible i prevenible tenen significats diferents segons el context.
L'adjectiu previsible deriva del verb preveure: 'intuir per endavant allò que pot ocórrer'. Així, davant d'una actuació o un fet determinats, per parlar de les conseqüències que probablement se'n derivaran es diu que són previsibles. Per exemple:
L'èxit del concert era previsible.
Era previsible que l'aiguat afectés la comarca del Maresme.
En canvi, l'adjectiu prevenible deriva de prevenir: 'preveure una cosa per impedir-la', i es fa servir per referir-se a les conseqüències que es poden evitar. Per exemple:
L'hepatitis A és una malaltia prevenible amb vacunació.
Els accidents de trànsit són un perill mortal, però prevenible.


Si cal representar amb una abreviació l'expressió miler d'euros, es pot utilitzar el símbol corresponent a euro precedit de k: k€ o kEUR.
Aquests símbols són invariables i s'escriuen sense punts; per exemple: 1 k€ o 1 kEUR ('mil euros'), 10 k€ o 10 kEUR ('10 mil euros').


El terme ocupabilitat designa la probabilitat d'un treballador de trobar un lloc de treball o de conservar el que ja té. Es tracta d'un terme normalitzat pel Consell Supervisor del TERMCAT.
La forma empleabilitat no és adequada per referir-se a aquest concepte, perquè malgrat que el diccionari normatiu recull el substantiu d'origen castellà empleat, empleada, no admet el verb emplear ni cap altra forma derivada. En canvi, les formes ocupar, ocupació, ocupacional i ocupador, ocupadora sí que es recullen al diccionari referides específicament a l'àmbit laboral.


Cal diferenciar entre el verb baixar i el verb abaixar. Segons el significat que tingui, el verb baixar pot ser intransitiu o transitiu, mentre que el verb abaixar sempre és transitiu.
Així, el verb baixar, quan significa 'anar de dalt a baix', és intransitiu. Per exemple:
Han baixat al jardí.
Aquest cap de setmana la temperatura baixarà.
Els preus no baixen mai.
En canvi, quan baixar significa 'portar una cosa o algú de dalt a baix', és transitiu i duu complement directe. Per exemple:
Ja he baixat les maletes.
Has de baixar la roba del terrat.
Pots baixar el nen de la trona?
D'altra banda, el verb abaixar significa 'fer que sigui més baix, fer baixar a un nivell inferior' i és transitiu; per tant, també porta complement directe. Per exemple:
Han abaixat el preu del peatge.
Quan el va veure, va abaixar la vista.
Abaixa la ràdio, que no et sento.
Vaig deixar totes les persianes abaixades.


L'exclamació col·loquial os pedrer! es fa servir per manifestar, d'una banda, contrarietat, maledicció, fàstic, queixa, desacord, etc., i, de l'altra, sorpresa o admiració. Per exemple:
Os pedrer! Ja n'hi ha prou, de fer el ruc!
L'os pedrer! No m'ho esperava pas, trobar-te aquí.


El mot parèntesi fa referència a un mot o una frase que s'insereix en un text com a incís i que s'escriu entre els signes '( )'. Per exemple: En aquest text, hem de fer un parèntesi amb l'enumeració del material. També es fa servir, en sentit figurat, amb el significat de 'suspensió' o 'interrupció'. Per exemple: A la reunió de dimarts van fer un parèntesi per dinar.
També s'anomena parèntesi cada un dels signes gràfics abans esmentats. Cal anar amb compte a l'hora d'escollir el singular o el plural d'aquest mot. Per exemple: cal dir Obrim un parèntesi, però Aquest fragment l'escriurem entre parèntesis.
El singular d'aquest mot no acaba en -is, sinó en -i, com altres noms cultes (crisi, tesi, dosi, hipòtesi, anàlisi, etc.). Direm, doncs, un parèntesi, i no un parèntesis. El plural d'aquests mots sí que afegeix una -s al final: els parèntesis, les crisis, les tesis, les dosis, les hipòtesis, les anàlisis.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Ciències de la salut

El terme viral s'ha normalitzat en català com a sinònim complementari de víric, vírica amb el sentit de 'relatiu o pertanyent al virus', atès que ha experimentat una gran difusió en l'àmbit mèdic.
S'ha considerat que viral és un adjectiu molt estès entre els especialistes i que apareix com a forma preferent en termes de nova creació (s'ha constatat, per exemple, que antiretroviral és una denominació més habitual que antiretrovíric, antiretrovírica). També s'ha tingut en compte que viral, malgrat que sembla que es tracta d'un calc de l'anglès, és una forma lingüísticament explicable a partir del sistema derivatiu del català: es tracta d'un derivat de virus (del llatí virus, que volia dir 'suquet, supuració, pus') a partir del sufix -al. A més, viral és un adjectiu anàleg a altres formes de l'àmbit mèdic (com ara arterial, bacterial o bronquial), les obres lexicogràfiques recullen altres adjectius amb una doble forma (hemàtic, hemàtica i hemal) i es documenta paral·lelament en altres llengües romàniques.


Traducció de les denominacions, departaments i càrrecs de la Generalitat de Catalunya

Per conèixer les denominacions de la Generalitat de Catalunya, dels departaments i d'alguns càrrecs en diferents idiomes (català, alemany, anglès, castellà, francès, italià, neerlandès i occità aranès), podeu consultar el web d'identitat corporativa de la Generalitat de Catalunya:
http://identitatcorporativa.gencat.cat
Dins la pàgina inicial, cal seguir aquesta ruta:
Identitat visual > Traduccions


decoració nadalenca
Com es diu espumillón en català?

Lèxic. Lèxic especialitzat. Equipament de la llar. Decoració. Bricolatge

pluja
f.
serrellet
m.
D'una banda, la forma catalana serrellet designa la cinta
lleugera i de color viu, enflocada amb tiretes molt estretes i
brillants, que s'utilitza amb finalitats decoratives, especialment per guarnir els arbres de Nadal. El terme castellà equivalent és espumillón.
D'altra banda, el terme pluja fa
referència a un altre guarniment fet amb tires de plàstic o de paper
molt estretes i brillants, generalment de color d'or o de plata, que es
deixen caure sobre la superfície que es vol decorar. Com a termes
secundaris es poden fer servir les denominacions cabells d'àngel i llàgrimes. En castellà s'anomena lluvia o cabelleras.


Definició
La invitació pertany, juntament amb la convocatòria de reunió i la citació, al grup de documents que s'apleguen sota el terme convocatòria. Així, doncs, la invitació és una convocatòria per mitjà de la qual es convida algú a un acte públic.
Criteris generals de redacció
La claredat, el rigor i la concisió són principis bàsics de la redacció
administrativa. Aquests principis es basen tant en la redacció acurada
de la informació que s'hi expressa com en l'estructuració lògica i en
blocs homogenis de la informació. La documentació administrativa
parteix, gairebé sempre, d'estructures prefixades i deixa poc espai a
la creativitat.
L'aspecte formal dels textos és fonamental per a la comunicació. La
invitació, com molts altres documents, segueix una estructura força
constant pel que fa als elements que la integren.
Els diferents blocs d'informació de la invitació són els següents:
identificació de qui invita o convidanucli, que inclou les dades de l'acte públic (nom, dia, hora i lloc)datació
També s'hi poden fer constar altres informacions, com és ara:
persona destinatàriapetició de confirmació d'assistènciapersonalitats que presidiran l'acte o hi assistirannecessitat de presentar la invitació
Pel que fa als criteris generals de redacció, cal tenir en compte que
els tractaments que s'utilitzen en la redacció d'invitacions són la
tercera persona del singular per a qui convida i per a la persona
destinatària. Ara bé, si no s'esmenta el destinatari o la destinatària,
s'utilitza el tractament de vós en aquest segon cas.
Identificació de qui convida
La identificació de qui convida, a part de la capçalera, pot tenir una de les estructures següents:
càrrec (l'entitat ja surt a la capçalera)entitatcàrrec i entitat que invitatractament protocol·lari, nom i cognoms i càrrec
Pel que fa a l'ús o no dels tractaments protocol·laris, en general és
aconsellable de prescindir-ne, tot i que en un document protocol·lari
com és ara la invitació també es considera adequat que hi aparegui el
tractament.
Estructura i continguts
El contingut i les característiques de cada una de les parts de la invitació són els següents:
1. Nucli de la invitació
Aquest apartat, després del verb principal (invita o convida),
aplega la informació sobre la persona destinatària, l'acte de què es
tracta i el dia, l'hora i el lloc en què es durà a terme. També és
l'espai adequat per indicar, si cal, qui ha de presidir l'acte o quines
personalitats hi assistiran.
2. Salutació, comiat i signatura
La invitació no ha de portar ni fórmula de salutació ni fórmula de comiat. Tampoc no ha de portar signatura.
3. Datació
La invitació és un document que no s'ha de registrar. Per tant, només
duu una única data, que s'estructura com segueix: població, nom del mes
escrit en lletres i any escrit en xifres.
4. Informació complementària
Segons en quins actes cal confirmar l'assistència. El lloc adequat per indicar-ho és després de la data del document.
En general tothom qui és convidat acostuma a dur la invitació a l'acte.
Hi ha ocasions en què el control de l'entrada és més rigorós i convé
recordar que és imprescindible presentar la targeta. Sovint aquest
control va lligat al fet que les invitacions estiguin personalitzades.
Aquesta indicació, com l'anterior, figura després de la datació.
Identificació de l'organisme
Pel que fa a la resta d'elements que configuren el disseny gràfic de la
invitació (marges, situació del logotip, tipus de paper o cartolina,
etc.), atès que no són exclusius d'aquest document i que afecten tota
la documentació d'un organisme, cal seguir les normes o els programes
de cada institució.


Exemple 1
[Capçalera]
El CONSELL D'ADMINISTRACIÓ DEL CONSORCI CATALÀ DE COMUNICACIONS es complau a convidar-vos a l'acte d'inauguració del seu nou Centre de Documentació, que tindrà lloc a la seu del Consorci, carrer de l'Almirall, 23, el dia 26 de març a les 19 h. Serà presidit pel conseller d'Universitats, Recerca i Societat de la Informació, i hi assistirà l'alcalde de Tarragona.
Tarragona, febrer de 2009
Confirmeu, si us plau, l'assistència.
Tel. 977 245 050
Exemple 2
[Capçalera]
LA PRESIDENTA
DE L'ASSOCIACIÓ INTERNACIONAL
DE JOVES COMPOSITORS
es complau a convidar-vos a l'acte d'inauguració
dels nous locals de l'Associació.
Dia: 23 d'abril de 2009
Hora: 8 del vespre
Lloc: plaça del Mestre Estalella, 7
Reus, abril de 2009
Per consultar altres models d'invitació, en podeu trobar en aquest enllaç del Programa d'identificació visual de la Generalitat de Catalunya.