En català, l'ordre neutre dels elements de la frase declarativa, és a dir, d'una frase que expressa un judici afirmatiu o negatiu, és el següent: subjecte, verb i complements del verb (complement directe, indirecte, circumstancials o adjunts, etc.), tot i que hi ha alguns complements que tenen certa llibertat de col·locació. Per exemple:
En Pere sortirà a passejar aquest matí.
Aquest matí en Pere sortirà a passejar.
Ara bé, els elements d'una oració poden ocupar posicions diverses segons la intenció comunicativa. El lloc on es col·loquen aquests elements també té a veure amb la manera com es presenta la informació, segons si és coneguda o nova en el discurs. Així, en general, primer es presenten els elements coneguts i tot seguit s'hi afegeix la informació nova. Per exemple:
El portaveu donarà les dades (el portaveu és l'element conegut i donarà les dades és la informació nova).
Donarà les dades el portaveu (la informació nova és el portaveu).
Això no obstant, en relació amb el subjecte, hi ha casos en què la seva posició natural és a continuació del verb, i no al davant:
Amb verbs inacusatius com néixer, morir, caure, aparèixer, desaparèixer, existir, esdevenir-se: Cau aigua del cel.
Amb alguns tipus de subordinades substantives: És important que arribeu a l'hora, És convenient portar tota la documentació.Amb un verb psicològic, de necessitat o d'obligació que porta un complement indirecte desplaçat a l'esquerra: A la Marina li agrada en Toni, A ningú li convenen els menjars greixosos.
Amb un verb de dicció, com ara dir, quan introdueix o tanca un discurs directe: "No facis tard", va dir la mare.
Cal tenir en compte que el subjecte pot ser el·líptic. Per exemple:
Vaig anar a la manifestació (el subjecte és jo).
Els complements verbals se solen ordenar segons si són més o menys exigits pel verb. Així, en el cas dels verbs transitius, per exemple, el verb acostuma a anar seguit del complement directe i aquest de l'indirecte. Per exemple:
En Marc va escriure una carta a la seva germana.
En el cas dels verbs que porten un complement de règim, aquest complement sol anar a continuació del verb, seguit dels circumstancials o els adjunts. Per exemple:
Han parlat de tu a la sala de reunions.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (33.1, 33.2.1 i 33.2.2)


En català, el substantiu que designa la quantitat repartida entre diferents persones per fer-se càrrec d'una despesa eventual és derrama. Per exemple:
El president ha proposat una derrama per poder pagar la rehabilitació de la façana.
No hem aclarit qui s'ha de fer càrrec de les derrames impagades.

Optimot, Departament de Política Lingüística, Generalitat de Catalunya


Els colors dels llums del semàfor són verd, groc i vermell.
Pel que fa al color groc, s'hi pot fer referència amb altres denominacions, com ara taronja, ataronjat, carbassa (o carabassa) o ambre, malgrat que aquesta darrera no és tan habitual. Quant al vermell, en alguns parlars és habitual la forma roig.
Per fer referència al color que hi ha il·luminat en el semàfor, tant es pot usar la preposició en per introduir el color com no fer-ne servir cap. Per exemple:
Val més que passem ara, que tenim el semàfor en verd.
Val més que passem ara, que tenim el semàfor verd.
Ara bé, malgrat que quan es vol indicar quin color té il·luminat el semàfor, tant se sol fer servir el verb ser o com el verb estar, si s'opta per introduir el color amb la preposició en, es fa servir el verb estar. Per exemple:
Atura't, que el semàfor és vermell.
Atura't, que el semàfor està vermell.
Atura't, que el semàfor està en vermell.


Pronúncia de waterpolo, karate, cúter, etc.
Manca de neutralització de les vocals àtones d'algunes paraules en català oriental

En els parlars orientals, en general, les vocals a i e es neutralitzen en posició àtona i la vocal o es pronuncia u en aquesta posició.
Ara bé, en aquests mateixos parlars, la síl·laba àtona d'una sèrie de mots (manlleus, cultismes, neologismes, etc.) no es neutralitza. Per exemple: credo, ídem, karate, òpera, placebo, progre, Renfe, rosbif, soprano, waterpolo.
Aquesta mena de mots, però, amb el pas del temps poden experimentar una adaptació més o menys completa a la fonètica de la llengua, d'acord amb el procés natural d'integració dels manlleus o cultismes, com ja ha passat amb noms com classe, base i amb topònims com Londres o Moscou.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.3.1.1 i 3.3.1.2c)


Duplicacions pronominals amb un complement d'origen
es desprèn o se'n desprèn?

Quan es mou un element del lloc que ocupa habitualment dins de l'oració, segons la naturalesa d'aquest element cal reprendre'l o no amb un pronom feble.
En el cas de complements d'origen introduïts per la preposició de que acompanyen verbs com desprendre, derivar, seguir, deduir, etc., aquest complement es reprèn amb un pronom feble quan aporta informació coneguda i es desplaça cap a la dreta o l'esquerra. Per exemple:
De tota la seva obra se'n desprèn que tingué una vida complicada.
Se'n deriva la conclusió següent, de les dades exposades.
D'això en dedueixo que no té cap intenció de venir a la inauguració.
Cal observar que quan la dislocació és cap a la dreta, sempre es marca gràficament amb una coma; en canvi, quan és a l'esquerra l'element desplaçat no se sol separar gràficament de la resta de l'oració amb una coma.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (18.6.3.3b)


Pronúncia d'alguns mots en nord-occidental i valencià

En la majoria de parlars occidentals, en general, les vocals e oberta i o oberta són tancades en posició àtona. La resta de vocals mantenen el timbre en aquesta posició.
En nord-occidental i en els parlars valencians, també és habitual pronunciar a en comptes de e la síl·laba inicial acabada en consonant, especialment en paraules començades per en-, em- i es- (encetar, entendre, embut, embrutar, escoltar, espenta) i en d'altres com llençol i sencer.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.3.1.1 i 3.3.4.1e)


Pronúncia dels mots prefixats i compostos

En general, a l'hora de pronunciar els mots prefixats, com ara semicercle, i els mots compostos, com economicosocial, es manté l'accent del formant de la dreta, és a dir, es conserva la vocal tònica d'aquest formant (cercle, social, respectivament), mentre que l'accent del formant de l'esquerra es perd o s'afebleix, sense que s'arribi a neutralitzar.
No obstant això, de vegades en aquests tipus de mots hi ha fluctuació entre la neutralització i la no neutralització. Així, en parlars orientals, en la pronunciació de mots com contradir i entrepà de vegades la primera vocal es neutralitza (es pronuncia u la o de contradir i vocal neutra la primera e de entrepà) o bé no es neutralitza (es pronuncia o la o de contradir i e tancada la primera e de entrepà). En els registres formals, aquesta última solució, sense neutralització, és la més general.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (5.2.1.3, 11.2a i 12.3a)


Com es diu 'trabajar a destajo' en català?
a preu fet, a estall, a escarada

La locució a preu fet es fa servir per indicar la manera de remunerar o de cobrar segons el treball realitzat i per un preu o quantitat fixats per endavant. Per exemple:
En Lluís treballa a preu fet.
També hi ha altres expressions amb el mateix significat, com ara a escarada, a escar, a escara, a estall o a tasca. Per exemple:
No té una feina estable i agafa feines a escarada.
La tècnica ha contractat a estall la finalització del pou.
En determinats contextos, aquestes expressions s'utilitzen per expressar que es fan les coses de pressa, sense aturar-se. Per exemple:
La Xènia va a preu fet; acabarà aviat la programació.
En Màrius menja a estall: sempre té un budell buit.


Sigla de perquè en tingueu informació: FYI o PVI?
Com es diu for your information en català?

En anglès, l'expressió 'for your information' s'abreuja per mitjà de la sigla FYI.
En català, no hi ha una sigla fixada per a les expressions perquè en tingueu informació o per a la vostra informació. Ara bé, tenen un ús prou estès les sigles PVI ('per a la vostra informació') o bé PTI ('per a la teva informació').


Concordança en les expressions l'un i l'altre i altres variants
l'un a l'altra?, l'un i l'altra?, l'una per l'altre?, etc.

Els elements de la correlació l'un i l'altre i les seves variants (l'un a l'altre, l'un per l'altre, l'un sense l'altre, l'un al costat de l'altre, etc.) poden anar en masculí o femení si les coses o les persones a què fan referència són de gènere masculí o femení, perquè hi poden concordar en gènere i nombre. Per exemple:
En Lau i la Dolors es feien retrets l'un a l'altra.
L'Eva i en Joan esperaven la meva resposta; l'una i l'altre eren a la sala de professors.
En Toni i la Lídia tenien tanta feina que l'un per l'altra no es van adonar que van deixar la finestra oberta.
Les germanes Martí, amb els anys, van veure que no podien viure l'una sense l'altra.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (13.5.3 i 17.4.3.3)


Elisió de la preposició en coordinacions de complements

En una coordinació de sintagmes preposicionals en què les preposicions són iguals, es pot suprimir la segona i coordinar els complements si la interpretació dels elements es considera que és unitària o única. Per exemple:
El pis d'en Pau i la Jana presenta un estat lamentable. (hi ha un sol pis)
Hem comprat un petit obsequi als monitors de menjador i d'acollida. (l'obsequi és compartit entre els monitors de menjador i els d'acollida)
Si es repeteix la preposició, tot i que també es pot interpretar que els complements coordinats constitueixen un tot unitari, se sol interpretar que són elements independents. Per exemple:
La presidenta s'ha compromès a reformar el vestidor dels entrenadors i de les jugadores. (hi ha un vestidor per als entrenadors i un per a les jugadores)
Font: Gramàtica bàsica i d'ús de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (21.1, punt 6)


El mot nano, nana té dos significats.
D'una banda, designa la 'figura folklòrica formada per una persona amb el cap ficat dins un gran cap de cartó, grotesc, que li dona l'aspecte curt de cos'. Per exemple:
Després dels gegants van aparèixer els nanos.
A la Festa Major es presentarà la nana Adelaida.
D'altra banda, en registres informals és una forma equivalent de 'nen, nena'. Per exemple:
En Joan és un nano molt trempat.
Aquelles nanes de l'esplai són molt espavilades.


Aprofita l'avinentesa i ves-te'n o Aprofita i ves-te'n?

El verb aprofitar, amb el sentit d''emprar útilment', és transitiu i necessita un complement directe. Per exemple:
Des que s'ha jubilat, aprofita el temps per viatjar.
Aprofito l'ocasió per desitjar-vos bones vacances.
Amb un sentit similar, també es fa servir el verb aprofitar sense complement directe, per dir 'emprar útilment l'avinentesa'. Per exemple:
Aprofita i no t'ho pensis, és una gran oportunitat!
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (21.2.2g)


Majúscules i minúscules de punts cardinals

Els punts cardinals s'escriuen amb minúscula inicial, sempre que no siguin representats amb els símbols internacionals o bé formin part d'un nom de lloc. Per exemple:
nord
oest
NNE
Oest americà
països de l'Est
Àfrica del Sud


'tipus de' + nom en singular o plural?
'Quin tipus de cotxe t'agrada?' o 'Quin tipus de cotxes t'agraden?'

En català, els mots tipus, mena, classe, sèrie, espècie, etc., poden portar un complement format per la preposició de i un nom en singular o en plural. Per exemple:
Quin tipus de problema tens?
Les dues classes de pastes són igualment bones.
En general, quan el nom del sintagma preposicional es percep com una sola entitat, com una unitat, aquest nom va en singular. En canvi, si es vol destacar que el nom del sintagma preposicional està format per entitats diferenciades sol anar en plural.
Cal tenir en compte que quan el mot tipus, mena, etc. porta un determinant o quantitatiu en plural el nom del sintagma preposicional també sol anar en plural. Per exemple:
En aquesta botiga hi ha molts tipus de taules.
Aquests tipus de persones són indesitjables.
Pel que fa a la concordança entre subjecte i verb, en aquests casos en què el nom del sintagma preposicional està en plural se sol fer la concordança de sentit i, per tant, el verb concorda en plural. Per exemple:
Aquest tipus d'infeccions acostumen a afectar les persones grans.


En català, per indicar l'acció d'emprendre una tasca, un treball o una activitat, es fan servir les expressions següents: posar fil a l'agulla o fil a l'agulla!; posar mà (o mans) a l'obra o mans a l'obra!; som-hi, posar-s'hi, etc. Per exemple:
Vinga, no en parlem més: mans a l'obra!
Ens fa molta mandra, però caldria posar fil a l'agulla en aquesta qüestió.
Encara no hem fet la reunió, ens hi posem?


Els pronoms de tercera persona referits a entitats no humanes

Els pronoms forts ell, ella, ells i elles, en general, es fan servir per fer referència a entitats humanes. Així, per esmentar entitats no humanes se sol optar per altres elements, com ara un pronom adverbial (en o hi), un demostratiu (generalment seguit de nom) o un sintagma nominal definit amb un adjectiu com esmentat o dit o bé seguit d'una relativa. Per exemple:
Ens va llegir el poema de Mireia Calafell en veu alta i hi va pensar tot el dia.
S'ha presentat l'informe dels treballadors. En l'informe esmentat es donava compte del percentatge de treballadors que es dediquen al sector comercial
Això no obstant, és possible fer servir els pronoms forts de tercera persona per referir-nos a elements inanimats, sobretot en registres formals o en llenguatge tècnic. Per exemple:
Definim xarxa com el tros d'aquest teixit destinat a la pesca, de malles que no permetin el pas del peix a través d'elles.
També se solen usar en els casos següents:
1. Quan el pronom funciona com a reflexiu, reforçat amb l'adjectiu mateix. Per exemple: Aquesta porta no s'obre per ella mateixa quan t'hi acostes.
2. Quan el pronom està introduït per la preposició de i fa de complement d'una construcció partitiva. Per exemple: Podeu participar en qualsevol de les tertúlies que fem, la majoria d'elles d'actualitat.
3. Quan el pronom està introduït per la preposició entre o bé està acompanyat per mots com sol o tot. Per exemple: Aquest producte es comercialitza a molts països del món, entre ells, a Catalunya.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Tecnologies de la informació i la comunicació

En l'àmbit de la informàtica, el terme català equivalent per a la forma shareware és programari de prova, que serveix per designar el 'programari que es distribueix de manera gratuïta perquè els usuaris el puguin conèixer, amb el compromís de pagar a l'autor una quantitat de diners si, passat un cert temps, decideixen comprar-lo'.
La forma programari compartit és una denominació desestimada.


Flexió de gènere amb denominacions d'animals

Els noms referits als animals domèstics, animals de granja o animals salvatges més coneguts solen tenir una forma per al masculí i una altra per al femení.
En molts casos, s'obté el femení afegint la terminació -a a la forma masculina. Per exemple:
anyell, anyella; conill, conilla; mul, mula; gat, gata; camell, camella; cérvol, cérvola; elefant, elefanta; colom, coloma; corb, corba; pardal, pardala
De vegades, el fet d'afegir una a pot originar canvis ortogràfics en la forma femenina. Per exemple: gos, gossa; llop, lloba; ànec, ànega; lleó, lleona; paó, paona.
En altres casos, es forma el masculí a partir del femení:
Femella Mascleabella abellot guatlla guatllotmerlamerlotperdiuperdigotllebrellebrotfurafurotguillaguillot
En molts altres casos (animals salvatges exòtics, ocells, peixos i altres animals marins, insectes) hi ha un únic nom masculí o femení per designar els individus dels dos sexes de cada espècie. Així, són masculins, per exemple, els noms corc, escarabat, rossinyol, gripau, tauró, cocodril, mico, etc. En canvi, són femenins els noms formiga, sargantana, granota, cadernera, oreneta, sardina, balena, mona, girafa, etc. En la majoria de contextos en què poden aparèixer, la distinció entre mascles i femelles sol ser irrellevant, però si es vol distingir el sexe d'aquestes espècies, sobretot en àmbits tècnics o especialitzats, s'afegeix en aposició la forma mascle o femella al nom de l'espècie. Per exemple:
una balena mascle / una balena femella
un periquito mascle / un periquito femella
una granota mascle groga
un dromedari femella ferit
De manera menys freqüent, masculí i femení presenten radicals diferents. Per exemple:
MascleFemellaasesomeraporctrujaboccabra marràovella bou (o toro, o brau)vaca cavallegua (o euga)gall dindipolla díndiagall ferpolla fera
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (7.2.1.4b i 7.2.1.5b)


Plural de noms acabats en vocal tònica: sofans o sofàs?, bisturins o bisturís?

La majoria de noms i adjectius acabats en vocal tònica fan el plural amb la terminació -ns. Per exemple:
acordió, acordions; ble, blens; carbó, carbons; israelià, israelians; palestí, palestins; republicà, republicans; roí, roïns.
En canvi, alguns neologismes acabats en vocal tònica fan el plural amb la terminació -s. Per exemple:
bisturí, bisturís
canapè, canapès
capó, capós ('tapa del motor')
clixé, clixés,
comitè, comitès
cupè, cupès
menú, menús
paté, patés
puré, purés
sofà, sofàs
tupè, tupès
bambú, bambús
cafè, cafès
cautxú, cautxús
hindú, hindús
esquí, esquís
muftí, muftís
pedigrí, pedigrís
tabú, tabús
xa, xas.
Ara bé, cal tenir en compte que el mot maniquí fa el plural maniquins.
També fan el plural amb la terminació -s alguns mots patrimonials com ara cru, crus; nu, nus; el nom de les lletres be, bes; ce, ces; etc., i alguns mots de categories no nominals quan són usats com a nom sí, sís; no, nos; però, peròs; perquè, perquès.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l’Institut d’Estudis Catalans (4.3.3.1)


Els hipocorístics: els noms propis de persona abreujats

Els noms propis de persona es poden abreujar i donen lloc als hipocorístics, és a dir, formes amb caràcter afectuós o familiar, usades en registres informals. En general, se solen formar per truncament:
1. La forma tradicional consisteix en el truncament de la part final del mot, que inclou la síl·laba tònica i que pot ser monosil·làbica o bisil·làbica. Per exemple: Bet (de Elisabet), Ton (de Anton), Quim (de Joaquim), Met (de Jaumet); Fina (de Josefina), Tina (de Agustina), Tona (de Martona), Tòfol (de Cristòfol), Tomeu (de Bartomeu), etc.
També hi ha truncaments que tenen formes idiosincràtiques: Biel (de Gabriel), Laia (de Eulàlia), Coia (de Misericòrdia), Tuies (de Gertrudis) o Xim (de Joaquim).
En els parlars valencians, els hipocorístics masculins prenen en molts casos la terminació masculina -o: Cento (de Vicent), Nelo (de Manel), Ximo (de Joaquim), Quelo (de Miquel) o Melo (de Ismael).
2. Més recentment, per influència forana, també s'han format hipocorístics mantenint la part inicial del mot. Per exemple: Cris (de Cristina), Montse/Muntsa (de Montserrat), Mati (de Matilde), Pura/Puri (de Purificació), Santi (de Santiago), etc.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (14.2.2.1, 6.5.3.1a i 6.5.3.1b)


En català, hi ha diverses expressions que es poden fer servir amb un valor d'alleujament, per indicar que el mal que s'ha patit és menor del que podia haver estat, o amb un significat proper al de afortunadament, com ara encara bo!, encara sort!, i encara!, i encara gràcies!, i encara rai!, etc. Per exemple:
Ha sortit tard de la feina, però a casa li preparen el sopar. Encara bo!
I encara sort que va poder jugar els últims minuts de partit!
Li hem regalat uns guants ben barats, i encara gràcies!
En canvi, cal tenir en compte que la construcció menys mal no és acceptable en català.


Pronúncia de noms propis acabats en -es: Balmes, Pedralbes, Sitges...

Malgrat que, en els parlars orientals, de vegades no es neutralitza la vocal e en certs noms propis acabats en -es en posició àtona, com ara Balmes, Blanes, Pedralbes o Sitges, aquestes pronúncies sense neutralització de la e no són acceptables.
Font: Gramàtica bàsica i d'ús de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (1.3, punt 6)


El plural de caça bombarder és caces bombarders.
Aquesta mena de locucions s'escriuen separades i sense guionet.


El plural de berenar sopar és berenars sopars.
Aquesta mena de locucions s'escriuen separades i sense guionet.


Plural de 'conseller delegat', 'consellera delegada'

El plural de conseller delegat o consellera delegada és consellers delegats, conselleres delegades.
Aquesta mena de locucions s'escriuen separades i sense guionet.


Plural de 'tinent general', 'tinenta general'

El plural de tinent general o tinenta general és tinents generals, tinentes generals.
Aquesta mena de locucions s'escriuen separades i sense guionet.


Plural de 'cosí germà', 'cosina germana'

El plural de cosí germà o cosina germana és cosins germans, cosines germanes.
Aquesta mena de locucions s'escriuen separades i sense guionet.


Com es diu 'para mi sorpresa' en català?

En català, per expressar sorpresa, segons el context, es poden usar, entre altres construccions, l'adverbi sorprenentment o alguna altra expressió com quina sorpresa! Per exemple:
Quina va ser la meva sorpresa quan em va dir que se n'anava a viure a Anglaterra.
Quan vaig tornar a obrir el document, sorprenentment, em vaig adonar que no m'havia desat els canvis.


Ús pleonàstic del pronom en amb el verb haver-hi
N'hi ha suc o Hi ha suc?

L'ús redundant del pronom en amb el verb haver-hi no és acceptable. Per exemple:
No hi ha suc. (i no No n'hi ha suc.)
Hi havia massa gent. (i no N'hi havia massa gent.)
Al bar hi ha dues conegudes. (i no ...n'hi ha dues conegudes.)
Ara bé, en registres informals, en valencià el verb haver-hi incorpora sempre el pronom en: N'hi havia molta gent.


Ús no acceptable de la preposició de seguida de que
És fàcil de que... o És fàcil que...?

L'ús de la preposició de seguida de que per introduir una oració subordinada no és acceptable. Per exemple:
És fàcil que ho torni a repetir (i no ...de que ho torni a repetir).
Comprovaran que no et falti de res (i no ...de que no et falti de res).
No donis per fet que et vindran a buscar (i no ...de que et vindran a buscar).
Font: Gramàtica bàsica i d'ús de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (37.1, punt 5)


Apostrofació davant de paraules d'una altra llengua

Els articles definits el i la, els articles personals en i na, i la preposició de s'apostrofen davant de paraules d'altres llengües començades amb un so vocàlic, seguint les normes generals d'apostrofació. Per exemple:
És un article publicat a l'Anuario Musical de 2018.
Va tocar l'estudi 1 de l'opus 25 de Chopin.
Vam passejar amb n'Emily a s'horabaixa.
En canvi, no s'apostrofen ni els articles el, la, ni la preposició de davant de paraules que comencen amb el so de i lligat a una vocal que forma un so consonàntic, i no vocàlic. Per exemple:
Què és la Union Jack?
Anirà a la Universitat de Yale.
Hem consultat el web de la European Federation for Medicinal Chemistry.


En alguns parlars, el so inicial dels mots jo i ja es pronuncia com a i (iode) i no com a j (jove). La pronúncia com a i és la més general en la zona sud del nord-occidental i del central, en valencià i en eivissenc, i la pronúncia com a j, en la resta de l'àmbit lingüístic. Totes dues pronúncies són acceptables.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (2.5.2c)


Pronunciació dels mots altre, nosaltres, vosaltres
Emmudiment de la ela a l'interior de mot

En alguns parlars, espontàniament, s'emmudeix la l dels pronoms indefinits altre (altra, altres) i altri, i dels pronoms nosaltres i vosaltres:
altre (pronunciat sense ela: atre)
altri (pronunciat sense ela: atri)
nosaltres (pronunciat sense ela: nosatres)
vosaltres (pronunciat sense ela: vosatres)
Aquest emmudiment s'evita en els registres formals.
Font: Gramàtica bàsica i d'ús de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (2.4, punt 13)


temp.
t
L'abreviatura de temperatura és temp.
El símbol de temperatura és t.


Com es diu bajarse del carro/tren (sentit figurat) en català?
Es pot dir baixar del carro/tren (sentit figurat) en català?

L'expressió castellana bajarse del carro/tren es fa servir en un registre informal per indicar que s'abandona un projecte. El català disposa d'altres expressions pròpies per expressar aquest significat o un significat semblant, com ara deixar córrer, engegar-ho tot a rodar, desdir-se, fer-se enrere, girar-se enrere, tirar enrere, etc., segons el context. Per exemple:
El consistori va deixar córrer la iniciativa i el projecte de dur el museu a la ciutat va quedar en no res.
Ningú no vol ser el primer d'engegar-ho tot a rodar, però sembla que la proposta no tindrà continuïtat.


saber més o saber-ne més?, veure més o veure'n més?

Malgrat que en alguns contextos en què se simplifica molt el text, com ara en missatges publicitaris o en llocs web, de vegades es troba usat l'infinitiu d'un verb transitiu sense el complement directe (saber més, conèixer més, veure més, etc.), aquest ús no és acceptable. Per tant, si no es fa explícit el complement directe d'aquests verbs, cal que aquesta funció la faci el pronom feble en. Per exemple:
Per saber-ne més, truqueu al número de telèfon següent (i no Per saber més, truqueu...).


El verb treballar és intransitiu amb el significat d'aplicar-se amb un esforç sostingut en l'execució d'una acció o d'una obra. Per exemple:
La Sílvia treballa a mitja jornada.
En Pere treballa molt i no té temps de preparar-se les oposicions.
Si es vol indicar que s'exerceix un ofici, una activitat professional, el verb treballar duu un complement preposicional introduït habitualment per de i com a. Per exemple:
Treballa de professora de música en l'ensenyament secundari.
Va treballar com a secretari durant tota la vida.
En canvi, si es vol expressar l'àmbit o la qüestió en què s'aplica el treball, se sol fer servir la preposició en. Per exemple:
Treballen en el desenvolupament de llocs web.
Aquest verb també pot significar que s'està al servei d'algú i, en aquest cas, s'usa la preposició per a. Per exemple:
La Mireia treballa per a una empresa sud-coreana.
En Jordi estava fart de treballar per al seu pare.
D'altra banda, quan té el significat de treballar amb dedicació en l'execució d'una obra perquè surti tan bé com sigui possible, el verb treballar és transitiu, és a dir, regeix un complement directe. Per exemple:
Els alumnes van treballar molt el discurs de final de curs.
A més a més, també es pot usar transitivament per indicar que es manipula una matèria per donar-li la consistència adequada. Per exemple:
Els de l'aula del costat avui treballen el fang.
És escultora i treballa el marbre.


Pronúncia dels verbs aguar, evacuar i promiscuar
Pronúncia d'adjectius acabats en cu (innòcua, innòcues, etc.)

Les formes dels verbs aguar, evacuar i promiscuar que tenen l'arrel àtona es poden pronunciar amb hiat  o amb diftong. Per exemple, tant es pot pronunciar a-gu-a-ri-a, e-va-cu-a-va, pro-mis-cu-a-ré com a-gua-ri-a, e-va-cua-va, pro-mis-cua-ré.
Així mateix, es poden pronunciar amb hiat o amb diftong les formes femenines dels adjectius acabats en -cu. Per exemple, tant es pot pronunciar cons-pí-cu-a, in-nò-cu-es, và-cu-a com cons-pí-cua, in-nò-cues, và-cua.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (2.5.2b)


Com es diu acontecimiento en català?
Es pot dir event en català?

Per fer referència a un fet extraordinari o important en la vida d'una persona o d'una col·lectivitat social, les formes event i aconteixement no són acceptables. Per expressar aquest sentit se sol usar el substantiu esdeveniment o d'altres de sinònims, segons el context, com ara ocasió, fet, succés, acte, celebració, cerimònia, festa, gala, etc. Per exemple:
La van convidar a un esdeveniment organitzat pel Departament de Cultura.
Va ser una celebració plena de sorpreses.
El centenari de la institució es commemorarà amb diversos actes al llarg de l'any.
La festa d'inici de l'estiu es va omplir de famosos.
El president va assistir a la gala dels premis.


El verb requisar es fa servir per indicar que una autoritat posa a la seva disposició certs béns o persones per a un servei públic. Malgrat que de vegades es fa servir el verb incautar per expressar aquest significat, l'ús d'aquest verb no és acceptable en català. Per exemple:
L'Ajuntament va requisar vehicles per poder portar menjar als bombers que apagaven un incendi. (i no L'Ajuntament va incautar...)
Els verbs confiscar i comissar (o decomissar) també es poden fer servir com a sinònims de requisar. Això no obstant, tenen sentits una mica diferents: el verb confiscar indica que els béns passen a ser del fisc com a pena i el verb comissar (o decomissar) es fa servir quan els béns són fruit d'una activitat il·legal. Per exemple:
A causa d'una sentència judicial li han confiscat els béns.
La policia ha comissat cinc quilos de cocaïna.


Malgrat que en llenguatge especialitzat, dins de l'àmbit de ciències de la salut, s'usa el terme procrastinació per anomenar la tendència patològica a diferir o a remetre una acció al dia següent, cal tenir en compte que, en llengua general, els verbs o les expressions més habituals per designar l'acció de diferir o ajornar una cosa són posposar, ajornar o deixar per a més endavant, entre d'altres. Per exemple:
No sé com m'ho faig, però sempre ajorno les tasques de casa.
Ell sempre ho deixa tot per a més endavant.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Economia. Empresa

Per fer referència a fixar les dates de certes activitats al llarg d'un període, cal evitar les formes calendaritzar o calendarització. Segons el context, es poden fer servir altres expressions, com ara programar, planificar o establir un calendari (o bé els noms programació, planificació). Per exemple:
Cal programar els continguts de la setmana que ve a la xarxa.
Ha de planificar-ho tot, fins i tot activitats personals, perquè no té mai un forat.
Necessitem establir un calendari novament perquè s'han posposat molts actes.
S'ha d'acostumar encara a la planificació de les tasques domèstiques.
Les formes calendaritzar i calendarització són calcs de l'anglès to calendarize.


La denominació friqui, que prové de l'anglès freak o freaky, és una forma molt utilitzada en registres col·loquials per expressar que una persona o una cosa és peculiar o inusual. Això no obstant, en la llengua general, segons el context, es fa servir alguna de les formes següents: estrany, estranya; rar, rara; anòmal, anòmala; irregular; extravagant; peculiar; inusual; excèntric, excèntrica... Per exemple:
En Ramon és bastant estrany, no sol parlar amb ningú i sempre està amb el mòbil.
Va ser un espectacle tan excèntric que va sorprendre a tothom.
En registres col·loquials, també se sent l'expressió ser un, una friqui de per indicar que una persona dedica un temps excessiu a una afició. Ara bé, en la llengua general, segons el context, es fan servir altres expressions com ara ser un obsés / un fanàtic d'alguna cosa, tenir deliri per alguna cosa, agradar-li una cosa amb deliri / amb bogeria, etc. Per exemple:
L'Agnès té deliri per les pel·lícules de por.
En Medir és un fanàtic del manga.


Traducció de noms d'universitats, facultats i altres centres educatius

Generalment es tradueixen al català els noms de les universitats, facultats i altres centres educatius.
Yale University: Universitat de Yale
Freie Universität Berlin: Universitat Lliure de Berlín
Massachussetts Institute of Technology: Institut de Tecnologia de Massachussetts
Universidad Complutense de Madrid: Universitat Complutense de Madrid
Oxford University Faculty of Music: Facultat de Música de la Universitat d'Oxford
Cal tenir en compte, però, que quan la designació genèrica va acompanyada d'un nom propi que no és un topònim, aquest nom no es tradueix:
Universidad Alfonso X el Sabio: Universitat Alfonso X el Sabio
Johns Hopkins University: Universitat Johns Hopkins
En alguns casos, si la denominació en la llengua original és molt coneguda o no té un equivalent clar en català, s'opta per no traduir-la. Per exemple:
École Practique des Hautes Études
King's College


Traducció de noms d'entitats i equipaments culturals

En general, les designacions genèriques incloses en els noms de museus, galeries, biblioteques i altres entitats culturals es tradueixen al català:
Museo del Prado: Museu del Prado
Matadero Madrid. Centro de Creación Contemporánea: Matadero Madrid. Centre de Creació Contemporània
British Museum: Museu Britànic
Sydney Opera House: Òpera de Sydney
Galleria degli Uffizi: Galeria dels Uffizi
New York Public Library: Biblioteca Pública de Nova York
Són excepcions d'aquest criteri general els noms en llengua original que ja tenen certa tradició en català i que, per tant, no es tradueixen, com ara:
National Gallery
Tate Modern
Royal Opera House


El substantiu civisme té el significat de 'comportament respectuós amb les regles de convivència pública'. Per exemple:
La nova ordenança de civisme regula l'ús de vehicles de mobilitat personal.
La pregonera va demanar civisme durant la festa major.
A partir d'aquest substantiu es pot formar incivisme, amb el prefix in-, que té el valor de  negació o privació del radical al qual s'adjunta. Així, doncs, incivisme significa 'manca de civisme'.
Per exemple:
L'estat en què van quedar els carrers era fruit de l'incivisme.
L'incivisme en el transport públic ha afavorit la presència de vigilants.
Al costat de civisme i incivisme hi ha les formes civilitat i incivilitat, amb el mateix significat, respectivament.


A partir del verb transitiu represaliar, que significa 'prendre represàlies contra algú', s'ha format el nom represaliat, represaliada, que designa la persona que pateix les represàlies. Per exemple:
Hi ha més de mil represaliats per motius polítics.
Més de cinc-centes persones han estat represaliades en els últims sis mesos.


El prefix super-
L'adjectiu i adverbi súper

En català, cal distingir el prefix super- de l'adjectiu i adverbi súper.
Generalment, el prefix super-, amb un valor intensificador que destaca el grau superior de la paraula a la qual s'adjunta, forma mots com superpotència, supersònic, superabundar, etc.
Ara bé, col·loquialment, aquest prefix també s'usa amb una intenció hiperbòlica. Així, si es diu que algú és una superàvia es vol expressar que és una àvia que té molt bones qualitats. Altres exemples de noms o adjectius poden ser superheroi, superpoders, superfesta, superinteressant, superbé, superfí, superbò, superfàcil, superelegant, etc. Per exemple:
L'esplai va muntar una superfesta a la plaça.
Avui hem menjat un arròs superbò.
Cal tenir en compte que quan la forma super-, amb valor hiperbòlic, modifica una locució o un sintagma no lexicalitzat el nucli del qual no apareix immediatament després del prefix, el prefix s'escriu separat i amb accent: súper de pressa, súper ben feta, etc. Per exemple:
La botiga és súper a prop.
Trigarem súper poca estona.
Aquesta feina esta súper mal pagada.
Col·loquialment, també s'usa l'adjectiu súper acompanyant un nom amb el qual pot concordar en nombre. Seguint l'ordre habitual, aquest adjectiu se sol situar darrere del nom. Per exemple:
Va ser una festa súper!
Han llogat un apartament amb unes vistes súpers.
Les teves vambes noves són súper!
Finalment, quan és un adverbi, súper modifica un verb. Per exemple:
Els nanos s'ho han passat súper al parc!
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (11.2d i 11.6a) i Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.4.1.3b)


cronificar, cronificació (ciències de la salut)

En l'àmbit de les ciències de la salut, hi ha el terme cronificació i el verb cronificar-se, que significa 'esdevenir crònica una malaltia'. Aquests mots han passat a utilitzar-se en llengua general i, per extensió de significat, també pot esdevenir crònic un problema. Per exemple:
Se li ha crofinicat la tos.
La cronificació de la precarietat laboral a Catalunya és preocupant.


deconstruir o desconstruir?; deconstrucció o desconstrucció?

El mot desconstrucció (format amb el prefix des + el nom construcció) es fa servir per anomenar el mètode que consisteix en la inversió del procés de creació d'un text o una obra per descobrir-ne l'estructura i també, si n'hi hagués, les contradiccions. El verb desconstruir, per tant, vol dir 'desfer un text o un concepte amb el mètode de la desconstrucció'.
Aquests mots s'usen, sobretot, en el camp de la filosofia i de la crítica literària, però també és habitual trobar-los en altres àmbits, com ara la gastronomia, el medi ambient, etc. Per exemple:
La desconstrucció és un mètode d'anàlisi crítica d'un text que permet de desfer-ne l'estructura tot mostrant les seves contradiccions i ambigüitats.
La cuina més experimental ens ensenya com es pot desconstruir una truita.
Malgrat que de vegades es troben usades les formes deconstuir i deconstrucció (sense essa, perquè s'han format amb la variant de- del prefix des-), cal tenir en compte que aquestes formes no són normatives.


En l'àmbit de la comunicació empresarial, per designar l'estratègia consistent a utilitzar la mecànica del joc per crear un vincle emocional entre una marca i els seus usuaris, la forma adequada és ludificació.
Així mateix, és una estratègia que també s'aplica en l'entorn educatiu, per captar la motivació de l'estudiant. Per exemple:
La ludificació a l'aula és un recurs que utilitza la psicologia del joc amb finalitats educatives.
Es descarta la forma gamificació (de l'anglès gamification), malgrat que està molt introduïda.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Comunicació. Audiovisuals; Lèxic. Lèxic general

El terme retroacció per a l'anglès feedback es fa servir en diferents àmbits, com per exemple en pedagogia ('informació que, en un procés educatiu, rep un alumne sobre la validesa d'una resposta, o un ensenyant sobre els resultats de la seva acció educativa o instructiva') i en comunicació empresarial ('informació de retorn que permet a un emissor verificar si el missatge transmès ha estat ben percebut i comprès pel receptor i si ha produït l'efecte esperat i, si cal, modificar-lo per millorar la comunicació'). Per exemple:
El resultat d'aquest treball mostra les diferències significatives entre la percepció dels estudiants sobre la retroacció rebuda dels companys.
En contextos de llengua general, es poden fer servir altres alternatives, segons el cas: resposta, reacció, impressió, sensació, suggeriment, retorn, etc.
Volem rebre més directament les reaccions (o les impressions) dels nostres usuaris.
No sap si la proposta que li vam fer ha rebut suggeriments (o respostes).
L'anglicisme feedback, malgrat que és d'ús habitual, no s'accepta des del punt de vista normatiu.


El plural de test pot ser tests o testos. Els noms i els adjectius acabats en -st poden fer el plural de les dues maneres: afegint-hi una -s o bé afegint-hi la terminació -os.
Quan la paraula test s'utilitza específicament en el sentit de 'prova', fa habitualment el plural regular tests, encara que també admet el plural testos. Per exemple:
Tots els tests practicats als pacients ingressats van tenir un resultat negatiu.


Com es diu screenshot en català?
Com es diu pantallazo en català?

En l'àmbit de la informàtica, el terme que serveix per designar la còpia del contingut que es visualitza a la pantalla d'un ordinador, un telèfon intel·ligent, una tauleta, etc., en un moment determinat és captura de pantalla. De vegades, si el context permet entendre a què es fa referència, també és possible fer servir la denominació reduïda captura. Per exemple:
Em pots enviar una captura de pantalla d'aquest error?
Tot això m'ho va dir per xat, en tinc proves. Si vols, te n'envio una captura.
El terme equivalent en castellà és captura de pantalla o pantallazo.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Equipament de la llar. Decoració. Bricolatge

En l'àmbit de l'equipament de la llar, els termes que serveixen per designar el recipient de plàstic, de vidre, d'alumini, etc., amb una tapa ben ajustada, per guardar-hi o portar-hi menjar, generalment cuit, són carmanyola, portaviandes i tàper. Per exemple:
Els caps de setmana em preparo cinc carmanyoles.
Quan va a dinar a casa de la seva mare sempre s'endú el portaviandes.
El tàper de vidre pesa més, però és més fàcil de rentar.
També és vàlida la forma túper, que, com tàper, prové de la marca comercial Tupperware. La forma a partir de l'anglès tupper no és adequada en català.


Els noms femenins acabats en -ç formen el plural afegint-hi una -s, la qual cosa fa que la pronunciació del singular i del plural sigui la mateixa. Així, el plural de calç, faç i falç és calçs, façs i falçs, respectivament.
Font: Gramàtica bàsica i d'ús de la llengua catalana (5.6, punt 3) i Ortografia de la llengua catalana (2.6.3.3.3d)


Com es diu habidos y por haber en català?

Generalment, per expressar 'tot tipus de coses imaginables', en català se sol fer servir, segons el context, alguna de les expressions següents, entre moltes altres: l'adjectiu tot + nom + possibles / imaginables / que puguis imaginar / que hi pugui haver o un cúmul de / una mar de / un munt de + nom. Per exemple:
Vaig fer tots els esforços imaginables per integrar-me al grup, però mai m'hi vaig sentir còmoda.
He llegit un munt de crítiques sobre aquesta pel·lícula i no en comparteixo cap.
Hem d'analitzar molt atentament totes les solucions que hi pugui haver.


Règim verbal de contactar
Contacta'ns o Contacta amb nosaltres?

El verb contactar (que té el sentit d'establir contacte) és intransitiu i, per tant, el pronom que l'acompanya com a complement verbal no és un complement directe, sinó que s'introdueix amb la preposició amb. Per exemple:
Hem contactat amb ella per videotrucada. (i no L'hem contactada...)
Contacta amb nosaltres. (i no Contacta'ns)
Contacteu amb mi. (i no Contacteu-me)
En contextos en què se simplifica molt el text, com ara en missatges publicitaris o en llocs web en què interessa establir comunicació amb algú, es pot fer servir senzillament el nom Contacte.


Usos de la preposició com i com a: Fa com calor o Fa com a calor?

En registres informals, la preposició com a pot tenir una funció pròxima a la d'un quantificador o un modificador. Per exemple:
Feia com a calor. ('prou, força', 'més aviat')
N'hi havia com a mig litre. ('aproximadament')
Estic com a marejat. ('tirant a')
M'he com a espantat. ('gairebé')
En registres formals, es fa servir com en aquests casos. Per exemple:
Feia com calor.
N'hi havia com mig litre.
Estic com marejat.
M'he com espantat.
Cal tenir en compte que és redundant l'ús de com o com a quan va seguit d'un quantitatiu. Per exemple:
Hi havia molt soroll (i no Hi havia com molt soroll).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.4.4.2)


Com es diu empollón, empollona en català?

En català, hi ha diferents maneres de referir-se a un alumne que estudia intensament, especialment de manera memorística. Segons el context, es poden fer servir els adjectius estudiós, estudiosa o aplicat, aplicada; i amb un sentit més despectiu, es poden utilitzar el nom setciències, per exemple, o els adjectius saberut, saberuda; motivat, motivada o superdotat, superdotada, entre altres. Per exemple:
La Paula és una noia molt estudiosa.
Aquell és un motivat de la vida, sempre treu matrícules!
Altres fórmules més creatives consistents a fer servir mots compostos i que aporten el sentit despectiu que té originàriament la forma empollón són: clavacolzes; pelacolzes; colzepelat, colzepelada; socarracelles; cellacremat, cellacremada; memorietes; xuclapàgines; m'ho-sé-tot; rosegaapunts; xuclaapunts; covallibres...
La clavacolzes diu que no aprovarà les mates... Ni de conya, no m'ho crec!
Va, rosegaapunts, deixa'ns estudiar... que ja sabem que t'ho saps tot.


En català, una forma molt habitual per anomenar l'element aïllat o discordant respecte del context o de l'entorn en què es troba és bolet. Per exemple:
Feia hores que caminàvem pel bosc i ens va aparèixer de cop aquella casa modernista, com un bolet!


Interjeccions de confirmació: eh, oi, veritat, no

Hi ha expressions que serveixen per demanar la confirmació del que es diu o l'assentiment a una demanda. Les interjeccions més habituals de confirmació són eh, oi, veritat o no, i se solen trobar al final de l'oració. Per exemple:
No fallis a la nostra trobada, eh?
Recordes com et tractava, oi?
Anireu al parc, veritat?
Això ja t'ho havia dit, no?


En català es pot fer servir la locució preposicional a jutjar per, que indica segons el que mostra o aparenta un fet o un indici. Per exemple:
A jutjar pel seu comportament, diria que s'ha barallat amb els fills un altre cop.


La locució verbal posar per cas significa 'suposar a manera d'exemple'. Per exemple:
Podria comprar un pis, poso per cas l'any que ve, i encara tinc marge per fer una hipoteca abans de jubilar-me.
Posem per cas que hi ha un tren a les 11 h, et podries quedar fins a les 10 h.


Per anomenar un espai que no té ventilació o qualsevol cosa que està atapeïda, es fan servir les formes anxovat, anxovada o bé enxubat, enxubada, que signifiquen el mateix. Per exemple:
Quan vaig entrar a la casa, no havien ventilat i estava ben anxovada.
Aquell pis és petit: de moment no tenen més remei que viure enxubats.


Els adjectius liberal i lliberal es poden usar  indistintament amb el significat de 'llarg en el recompensar, en el donar' o bé 'que manifesta una actitud de tolerància i diàleg'. Per exemple:
Ha estat un soci fundador liberal.
Crec que podràs parlar de tot amb ella, és molt lliberal.


La locució preposicional de l'ordre de serveix per indicar una quantitat aproximada d'alguna cosa. Per exemple:
Compten que enguany tindran uns beneficis de l'ordre de deu milions d'euros.


Pronúncia dels grups -bl- i -gl- (cobla, poble, regla, etc.)

En la majoria de parlars orientals i nord-occidentals, la consonant oclusiva dels grups -bl- i -gl- es pot pronunciar geminada quan es troba darrere d'una vocal accentuada al final de l'arrel d'un mot, i també en derivats i altres formes flexionades. Aquesta geminació és acceptable en tots els registres.
En canvi, malgrat que en alguns parlars hi ha tendència a ensordir la consonant oclusiva, amb geminació o sense, aquesta pronúncia s'evita en registres formals. Per exemple:
[bbl]: noble, doble; noblesa, doblement (i no [ppl] o [pl])
[ggl]: arreglen, regla; arreglessin, reglament (i no [kkl] o [kl])
Quan els grups -bl- i -gl- es troben davant d'una vocal accentuada, no acostuma a haver-hi geminació ni ensordiment de la consonant oclusiva. Per exemple:
[bl]: ablanir, oblidar
[gl]: iglú, negligent
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.3.6)


Emmudiment de la segona consonant d'alguns grups consonàntics

En català central, en septentrional, en nord-occidental i en gran part del valencià i de l'eivissenc, els grups consonàntics finals formats per n, m i l seguides de t/d, p/b i t/d, respectivament, solen emmudir aquesta última consonant, tant si és en posició final com si va seguida de la marca de plural -s. Per exemple:
camp, tombs [m] (però acampada [mp], tombarella [mb])
accident, profunds [n] (però accidental [nt], profunda [nd])
alts, Eudald [t] (però altura [lt], Eudalda [ld])
També hi ha emmudiment, encara que no tan sistemàtic, en el cas de c o g precedides de n. Per exemple:
blanc, fong [n] o [nc]
Pel que fa als grups -rt, -rd i -st, poden presentar simplificació, tot i que és opcional i variable. Ara bé, la consonant final del grup generalment s'emmudeix quan és seguida de la marca de plural -s. Per exemple:
fort, absurd [r] o [rt]
abast, vist [s] o [st]
En canvi, aquests grups consonàntics es mantenen en mallorquí, menorquí, alguerès i una bona part del valencià. Per exemple:
camp, tomb [mp]
accident, profund [nt]
alt, Eudald [lt]
En aquests parlars, però, l'emmudiment de la consonant final es produeix sempre quan la segueix la marca de plural -s o un mot que comença per consonant. Per exemple:
camps [m]
vessant sinistre [n]
molt perfumada [l]
El procés d'emmudiment de la consonant final no afecta en cap parlar els grups de consonants que no comparteixen el lloc o mode d'articulació. Així, en els casos següents en tots els parlars es pronuncien les dues consonants finals:
Casp [sp], calb [lb], solc [lc], porc [rc], torb [rb], caic [ic], coit [it]
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.3.2)


Sonorització o ensordiment de la essa en posició final no absoluta: els avis, els savis...

En posició final no absoluta, la essa es pot pronunciar sorda o sonora. Tot depèn del mot que vingui a continuació:
Es pronuncia sonora si va seguida d'un mot que comença amb un so sonor (ens mira); també és sonor el so de la s corresponent als prefixos seguits de vocal (transatlàntic) i dels imperatius seguits de pronom feble que comencen per vocal (ves-hi). Per exemple: els avis, el famós amic, els dies, els mesos, examic, fes-ho.
En canvi, es pronuncia sord el so de s seguit d'un so sord. Per exemple: els savis, el famós plat, els tinc, arròs covat, experts, ves-te'n, fes-t'ho mirar.
Font: Gramàtica bàsica i d'ús de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (2.3, punt 2)


Pronunciació o emmudiment de la erra a final de mot

En tots els parlars, llevat de la major part del valencià, la erra gràfica final dels mots aguts no se sol pronunciar encara que vagi seguida de la marca de plural -s. Per exemple:
clar, clars (pronunciats cl[á], cl[á]s, però clara, clares, claror, pronunciats amb erra simple)
sopar (pronunciat sop[á], però soparà, soparíeu, sopar-hi, pronunciats amb erra simple)
Aquest fenomen, però, té força excepcions. Entre els mots aguts patrimonials, solen ser excepció la major part de monosíl·labs, però també hi ha excepcions entre els mots polisil·làbics, els manlleus i els mots de nova creació més recents. Per tant, en els casos següents la erra final es pronuncia:
Monosíl·labs: car, cor, far, gir, llar, mar, mer, mur, or, pur, rar, tir; Llor, Mir, la Quar, el Ter.
Polisíl·labs: amor, enter, favor, futur, humor, motor, obscur, particular, popular, prematur, rigor, singular, sonor, sospir, valor; Empar, Ester, Isidor; autocar, calamar, glamur, vampir; Madagascar, Singapur, ACNUR, etc.
En general, la erra final sí que es pronuncia en la gran majoria dels mots plans i esdrúixols. Ara bé, no es pronuncia en alguns mots d'aquests dos grups i tampoc en els infinitius acabats en la terminació -er àtona.
La erra es manté en: adúlter, caràcter, efímer, fòsfor, làser, mànager, màrtir, màster, míser, pòster, tàrtar, úter; Càller, Sàsser, Cèsar, Júpiter, Àlvar, Cristòfor, Òscar, Víctor, etc.
La erra no es pronuncia en: àlber, càntir, Àger, Llàtzer, Sóller; córrer, néixer, témer, etc.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.3.4)


Iodització en la pronunciació d'alguns mots en certs parlars

Hi ha alguns mots patrimonials amb una ll no inicial en els quals, per raons etimològiques, en els parlars baleàrics sobretot, però també en certes zones del català central, aquesta ll es pronuncia com una i. Aquest fenomen s'anomena iodització i el trobem en mots com ara palla, ull, cella.
Malgrat que la iodització és acceptable en els parlars en què és pròpia, cal tenir en compte que en els registres formals és preferible la pronúncia amb ll.
D'altra banda, més enllà d'aquests casos puntuals de iodització, cal recordar que no és acceptable la substitució generalitzada del so ll pel so i. Per exemple: llàgrima (i no iàgrima), ella (i no eia), coll (i no coi).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.2.5)


Pronunciació oberta o tancada de la e de certs mots

Hi ha casos en què la vocal e presenta alternança pel que fa a la pronúncia oberta o tancada segons els parlars.
En gironí i en part del valencià meridional, la e tònica de la terminació -ència es pronuncia tancada. Per exemple: absència, conferència, referència.
A més a més, en gironí es pronuncia tancada la vocal e tònica dels mots  nervi, silenci, tebi o Terenci, entre altres.
Pel que fa a la e tònica dels mots Dénia, sénia (i la Sénia), sèpia i séquia, es pronuncia tancada en català occidental i presenta certa vacil·lació en català oriental.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.3.2b)


Pronúncia de la vocal neutra en determinats sectors urbans

En determinats sectors urbans dels parlars centrals, s'observa una tendència a pronunciar una a en comptes de la vocal neutra. Aquesta pronúncia, tanmateix, no és acceptable. Per exemple:
escolta (la e i la a s'han de pronunciar com a vocals neutres, i no com a a, ascolta)
dies (la e s'ha de pronunciar com a vocal neutra, i no com a a, dias)
Barcelona (les vocals a, e, a s'han de neutralitzar, i no s'han de pronunciar com a a, Barçalona)
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.2.2)


La vocal e de suport precedeix la essa seguida de consonant a inici de mot. Aquest fenomen sovint afecta cultismes i estrangerismes, incloent-hi noms propis provinents d'altres llengües. Per exemple:
escàner, escola, esfera, eslàlom, eslògan, espagueti, espia, estàndard Escòcia, Eslovènia, Esparta, Estocolm; Escipió, Estrabó, Estuard
Aquesta vocal de suport no apareix en manlleus en què la essa va seguida d'una u semivocal. En canvi, encara que no estigui representada gràficament, es pronuncia en certs noms comuns i propis no adaptats que provenen d'altres llengües. Per exemple:
Sense vocal de suport: suite, swing
Amb vocal de suport en la pronúncia (com escàner): statu quo, stricto sensu; scherzo, sfumato, striptease; Sri Lanka, Stromboli, Stuttgart; Sforza, Spiderman, Spinoza, Strauss
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.3.3.1)


Timbres oberts i tancats de e i o tòniques sense accent

La vocal e és oberta davant de ela, de erra vibrant seguida de vocal i de erra simple seguida de consonant (llevat que la consonant que segueix la erra simple sigui b, p o m). Així, es pronuncien amb e oberta les paraules següents:
e oberta + l: arrel, cel, empelt, gel, mel, tela, Estel, Miquel, Isabel, Marcel·la
e oberta + erra vibrant: esquerra, ferro, guerra, terra, xerra, Casserres, Esterri
e oberta + erra simple: cert, hivern, merla, perdre, verd, Xerta, Robert (però herba, serp, terme, amb e tancada)
La o d'alguns monosíl·labs o de mots en què aquesta vocal apareix a la primera síl·laba és oberta. Així, hi ha uns quants mots que es pronuncien amb o oberta en la majoria de parlars, mentre que uns quants mots amb el diftong ou i diversos cultismes presenten vacil·lació en la pronúncia.
o oberta: crosta, flor, hora, olla, plor, plora, soca, sol
o oberta / o tancada: jou, pou, tou; corts, mot, vot, zona
Font: Gramàtica bàsica i d'ús de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (1.2, punts 3 i 4)


Pronúncia de a/e àtona en nord-occidental i parlars valencians

En determinats parlars hi ha alguns fenòmens fonètics relacionats amb les vocals a i e àtones que són acceptables. Els més destacables són els següents:
En nord-occidental i en valencià, és habitual la pronúncia de a en comptes de e en la síl·laba inicial, si acaba en consonant, especialment en mots que comencen per en-, em-i es-: encetar, embut, escoltar. Aquest fenomen també afecta molts com eixut i eixugar o llençol i sencer.En nord-occidental i en valencià septentrional, les formes verbals de tercera persona acabades en -a es pronuncien amb e tancada: (ell) cantava. A més, en alguns parlars nord-occidentals (sobretot a la plana de Lleida), la a àtona final se sol pronunciar com a e oberta: alta, tassa, Lleida.En diversos parlars valencians, la vocal àtona a a final de mot es pronuncia e oberta o o oberta si en la penúltima síl·laba hi ha una e oberta tònica o una o oberta tònica, respectivament: merla, serra, terra (e oberta); pilota, porta, posa (o oberta).
Font: Gramàtica bàsica i d'ús de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (1.3, punt 4)


Els possessius tònics (meu, meva, teu, teva, seu, seva, nostre, nostra, vostre, vostra) poden anar davant o darrere del nom. Si van davant del nom s'usen normalment amb article. Per exemple:
La meva llibreta és al costat de la seva.
No sé si corre més el seu cotxe o la meva moto.
En canvi, si van darrere del nom que determinen, s'usen sense article.
Aquell noi és amic nostre.
Convidarà algun parent seu.
En els casos en què no hi ha determinant o quantificador, el possessiu es posposa. Es tracta de casos com ara les expressions vocatives (Dorm tranquil, reiet meu), els sintagmes nominals amb funció atributiva (Això no és feina meva; No us hi fiqueu, no és cosa vostra) o expressions com en vida seva, a parer nostre, de part vostra, en benefici teu, en honor seu, en poder nostre, a càrrec meu, culpa teva, casa seva (o ca seva).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (16.5.2.2c) i Gramàtica bàsica i d'ús de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (14.1, punt a)


Pronunciació de vocals àtones en alguns parlars

Certes pronunciacions que afecten vocals en posició àtona es consideren pròpies dels registres informals i, en conseqüència, s'eviten en els registres formals. Es tracta dels casos següents:
la caiguda de a i e pretòniques en contacte amb r (sobretot en català central). Per exemple: berenar, però, veritat, Teresa (i no brenar, pro, vritat, Tresa)
la pronunciació de la vocal neutra com a o tancada o u (sobretot en parlars baleàrics). Per exemple: colze, cotxe, nostre, genoll (i no colzo, cotxo, nostro, jonoll)
el tancament de e en i per contacte amb una consonant palatal (en determinats parlars occidentals i orientals). Per exemple: dejú, gener, queixal, seixanta (i no dijú, giner,  quixal,  sixanta) la realització com un diftong [aw] o [vocal neutra + w] de la o inicial (en determinats parlars occidentals i orientals). Per exemple: ofegar, oliva, olor (i no aufegar, auliva, aulor)
l'elisió de la vocal final en mots originalment esdrúixols acabats en la seqüència -ia àtona (en parlars baleàrics i septentrionals). Per exemple: bèstia, ciència, gràcia (i no besti, cienci i graci).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.3.4.2)


Participi del verb cobrir: cobrit o cobert?

El participi del verb cobrir i els seus derivats acaba en -ert i no en -it. Per exemple:
cobert (i no cobrit)
descobert (i no descobrit)
recobert (i no recobrit)


Les formes binocles i prismàtics es fan servir per designar l'aparell òptic format per un parell d'ulleres graduables, una per a cada ull, muntades sobre un mateix suport. Aquest aparell s'utilitza per mirar objectes llunyans. Per exemple:
En Pol sempre duia els binocles/prismàtics per observar els ocells.


Com es diu no estar por la labor en català?

L'expressió castellana no estar por la labor se sol fer servir amb el significat de no estar predisposat a fer una tasca determinada. En català, sovint s'expressa aquest sentit amb les expressions següents, entre moltes altres: no anar per feina, no estar gaire feiner, no estar per a res, deixar de banda, no ocupar-se'n... Per exemple:
Últimament està poc concentrat, no va per feina!
Avui val més que no em facis preguntes de feina: no estic per a res!


En català, per expressar l'acció de fer tard o de fer les coses a destemps, habitualment fent referència a una opinió d'algun fet, es poden fer servir les locucions a misses dites, a pilota passada; també l'expressió un cop dat i beneït o bé la frase feta quan fou mort el combregaven, segons el context. Per exemple:
És molt fàcil parlar a misses dites.
Ara que ja sabem com acaba la polèmica, a pilota passada, tothom s'atreveix a dir-hi la seva.
Ara vens a ajudar-nos? Quan fou mort el combregaven!
En canvi, l'expressió a toro passat no és adequada en català.


Amb el sentit de perdre intencionadament el temps per demorar la resolució d'un problema, es pot fer servir l'expressió marejar la perdiu. Altres expressions que es poden fer servir amb un sentit similar, segons el context, són embolicar la troca, perdre el temps, distreure, fer el ronsa, enredar, fugir d'estudi, fer ballar el cap a algú, etc. Per exemple:
Encara no s'ha pronunciat sobre aquest tema polític i continua marejant la perdiu.
Quan et faci preguntes, ves al gra, no fugis d'estudi!
Primer diu una cosa i després en diu una altra, la qüestió és enredar.


Com es diu matar el gusanillo en català?
Com es diu picar el gusanillo en català?

L'expressió matar el cuc o trencar el cuc vol dir 'fer-se passar la gana'. Per exemple:
Sempre fa un mos al migdia per matar el cuc.
Tinc unes galetes a la feina per si he de trencar el cuc.
El mot cuc (o cuquet) també es fa servir en altres expressions per indicar el desig d'una cosa o de fer una cosa que manté molt viva l'atenció, com a equivalent a picar la curiositat. Per exemple:
Quan li picava el cuc de dominar un tema, llegia tots els articles que podia sobre la qüestió.
Ja d'adolescent havia sentit el cuc de la fotografia i ara és tota una professional.


En registres informals, per expressar que es vol fer una encaixada de mans, es poden fer servir les expressions xoca-la o toca-la. Per exemple:
Has aconseguit obrir la porta sense fer soroll? Xoca-la, noi!
Toca-la, ens n'hem sortit després de tant de temps d'intentar-ho!


L'expressió castellana vuelta de tuerca se sol fer servir per indicar l'acció amb què es força una situació, que generalment es torna més complexa, o amb què es força algú perquè actuï d'una determinada manera. La traducció literal volta de rosca no és adequada en català, i cal optar per alguna altra expressió, com ara reblar el clau. Per exemple:
El Govern rebla el clau i endureix les condicions per contenir la pandèmia.
D'altra banda, també es pot voler indicar el sentit d'insistir en  alguna cosa desagradable, de manera que una situació es complica una mica més. En aquest cas se solen fer servir expressions com fer-ne un gra massa, passar de taca d'oli, tirar llenya al foc o passar-se de rosca. Per exemple:
Mentre la crisi no afluixi, no es tracta de passar-se de rosca i ofegar el petit comerç.


Majúscules i minúscules de can, cal, ca la
Can Serrat o can Serrat?

Les formes can (amb les variants ca n' i ca na) i cal (amb les variants ca l' i ca la) són una combinació de ca, que significa 'casa', i de la forma corresponent de l'article personal (en o na) o de l'article definit (el o la). Si es fan servir com a mot comú, és a dir, per referir-se simplement a una edificació o a la família que hi viu, s'escriuen amb minúscula. Per exemple:
Avui a can Serrat estan de celebració. ('a casa dels Serrat')
Jo soc de cal Pere ('de la família del Pere')
Ja has anat a cal sabater? ('a casa del sabater')
Vinc de can Rafel. ('de casa d'en Rafel')
A ca la Rita sempre hi ha crits. ('a casa de la Rita')
En canvi, quan formen part del nom propi d'un establiment o d'un nom de lloc que no es refereix a la casa o la família que hi viu (és a dir, quan ja passen a actuar com a part d'un topònim), aleshores aquestes formes s'escriuen amb majúscula. Per exemple:
Els millors canelons els fan a Can Quel. (nom propi d'un establiment)
La facultat s'ha traslladat a Ca l'Aranyó. (antiga fàbrica del barri del Poblenou de Barcelona)
Són les festes de Can Baró. (barri de Barcelona)
La família de la Marta vivia a Can Miraneies. (Can Miraneies és el nom de la casa o edifici, i no cal que hi visqui ningú que es digui Miraneies)
També cal fer notar que, si aquestes partícules formen part d'una expressió fixada, s'escriuen sempre amb minúscula. Per exemple:
anar-se'n a can Pistraus
ca la Quica
de cal déu
can penja-i-despenja
can seixanta


Com es diu irse por las ramas en català?

En català, hi ha diverses expressions per indicar el significat de donar detalls del que és superflu i no donar-ne del que és més important, com ara fugir d'estudi, sortir amb un ciri trencat, anar-se'n en raons o desviar-se del tema, segons el context. Per exemple:
En les entrevistes, els polítics acostumen a fugir d'estudi quan no els interessa contestar a les preguntes.
Li vam preguntar per la seva xicota i tot va ser anar-se'n en raons.
Cal tenir en compte que l'expressió anar-se'n per les branques no és adequada en català.


L'expressió casa meva (o casa meua), tot i que es fa servir sense determinant i amb el possessiu al darrere del nom, té un significat específic: 'la casa on visc, on m'estic' i pot aparèixer en posició de subjecte, atribut o complement verbal. Per exemple:
Casa teva és més gran.
Casa nostra és casa vostra.
Vam anar a casa seva.
En l'oració La teva casa és més gran, el sintagma la teva casa pot fer referència a la casa que posseeixes, que has construït o dibuixat, i no necessàriament només la teva llar, mentre que l'oració Casa teva és més gran sí que, generalment, s'interpreta com 'la teva llar'.
A més a més, l'expressió a casa (meva), a casa teva, etc., pot significar 'els de casa meva/teva, la meva/teva família'. Per exemple:
A casa (meva) som del Barça, però a casa seva són de l'Espanyol.
L'ús de casa sense possessiu, precedit de les preposicions a, de i, menys freqüentment, per, és habitual sempre que pel context quedi clar de qui és la casa de què es parla. Per exemple:
Si no et pots concentrar, plega i ves-te'n a casa. ('a casa teva')
La meva àvia no surt de casa. ('de casa seva')
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (16.5.2.2c)


En català, l'expressió trencar motlles (o motllos) es fa servir per indicar que alguna cosa o algú és innovador. Per exemple:
Ens han premiat el projecte perquè realment trenca motlles.
Amb aquesta posada en escena la directora ha trencat motllos.
Amb el mateix significat, hi ha l'expressió a l'avantguarda (de). Per exemple:
El pintor va anar a l'avantguarda dels seus col·legues.
Aquella empresa treballa a l'avantguarda.


Com es diu para bien o para mal en català?

L'expressió per a bé o per a mal significa que un fet s'ha esdevingut, s'esdevé o s'esdevindrà tant si té bones conseqüències com si no. Per exemple:
Per a bé o per a mal, les coses han canviat i res no tornarà a ser igual.
El teletreball va passar a formar part de les seves vides des d'aquella pandèmia, per a bé o per a mal.


Amb el sentit de tenir una descortesia o indelicadesa envers algú es pot fer servir l'expressió fer un lleig algú. Altres formes sinònimes, segons el context i el grau de descortesia, poden ser tenir una descortesia (o indelicadesa) envers algú, tenir poc tacte, ser poc cortès,  ser descortès, ser desatent, fer un mal paper, quedar malament, de mal to, de mal gust, fer mala cara, ser maleducat, ser groller, fer escarafalls, fer rosegons, girar l'esquena, etc. Per exemple:
Jo crec que si no hi vas, li fas un lleig.
Li va engaltar que no li agradava el pentinat davant de tothom, va tenir tan poc tacte!
Va declinar la invitació i va quedar ben malament.


Ús de l'article davant de noms de festivitats: el Sant Joan o Sant Joan?
Preposició en noms de festivitats: al Nadal o per Nadal?

El mot Nadal i altres noms de festivitats com ara Cap d'Any, Sant Joan o Sant Jordi, quan indiquen una localització temporal (amb el significat de 'al voltant de', 'dins un període de temps'), no duen article i generalment van introduïts per la preposició per. Per exemple:
No sé què voleu fer, per Sant Jordi.
Aquest any no vindré per Nadal.
Quan aquestes denominacions no es fan servir estrictament com a expressions temporals, preferentment s'introdueixen també sense article. Per exemple:
Nadal pot ser una festa molt trista, per a molta gent. (millor que El Nadal pot ser una festa molt trista, per a molta gent.)
Aquest any celebrarem Sant Jordi amb un bon esmorzar. (millor que Aquest any celebrarem el Sant Jordi amb un bon esmorzar.)


Majúscules i minúscules de noms de rutes, vies d'escalada, camins, etc.

En les denominacions de rutes, vies d'escalada, camins, etc., se segueix el criteri general que s'adopta per a les vies urbanes i interurbanes: s'escriuen amb majúscula inicial tots els substantius, adjectius i altres elements que componen la part del nom propi, tret dels articles i les preposicions, i s'escriu amb minúscula inicial la part genèrica. Per exemple:
el camí dels Cartoixans
el sender dels Miradors
Tanmateix, les rutes comercials històriques, com ara la ruta de la seda o la ruta de les espècies, se solen escriure amb minúscules inicials.
Pel que fa a l'itinerari de pelegrinatge conegut com a camí de Sant Jaume, històricament s'ha anomenat amb aquesta forma. Més recentment, però, també es constata l'ús de la denominació camí de Santiago. Així, en català, actualment conviuen les dues denominacions: la més tradicional, camí de Sant Jaume, i la més moderna, camí de Santiago. En aquest cas, la forma camí és genèrica i només el nom propi s'escriu amb majúscules inicials.
En l'àmbit de l'excursionisme, hi ha noms de rutes, camins i travesses en què les designacions genèriques s'escriuen amb majúscula inicial si les formes en qüestió s'han consolidat o responen a una denominació cultural o turística. Per exemple:
la Ruta del Cister
la Ruta de l'Exili
la Ruta del Ferro i del Carbó (tram de via verda)
el Camí Càtar (ruta)
la Carros de Foc (ruta o travessa)
la Cavalls del Vent (ruta o travessa)
Amb les vies d'escalada, en algun cas anomenades també rutes o canals, se segueix el criteri general. Per exemple:
la via Agulles de Travessani
la via Estasen
la via Aresta Brucs
la ruta Verd Maragda
la canal de les Bardisses Romàntiques
Darrerament, en el món de l'escalada s'ha estès la tendència a posar nom a les vies a seguir, sigui amb formes descriptives (com ara la Sud-est Clàssica, la Paret Est o la Normal), sigui amb noms més imaginatius i pintorescos (com ara l'Anarquia Vertical, la Mossèn Tronxo, la Crema Dental o el Sexograma Digital). Aquestes denominacions s'empren com a noms propis i sovint s'omet la part genèrica (via).
En l'àmbit de l'escalada també s'utilitza el terme via ferrada, que és un itinerari proveït d'un cable de vida i d'altres elements artificials fixats, sobretot ferros de subjecció i esglaons, per fer més senzilla i més segura l'escalada. Atès que es tracta d'una forma genèrica, s'escriu amb minúscules inicials, i en alguns casos també s'omet quan acompanya un nom propi per designar una via ferrada concreta. Per exemple:
la via ferrada de les Baumes Corcades
la (via ferrada) Teresina
el Joc de l'Oca


El nom amb què algú s'adreça directament a una persona o cosa personificada s'anomena vocatiu. El vocatiu s'utilitza, entre altres funcions, per saludar el receptor, captar la seva atenció, donar-li una ordre o assegurar-nos que es parla amb la persona que vol l'emissor. N'hi ha de diverses menes i poden expressar més d'un significat, com ara la crida, l'admiració, la sorpresa, la inquietud o l'enuig. Per exemple:
Nom propi de persona: Aloma, estàs bé?Pronom personal fort de segona persona: Tu, escolta!; Vosaltres, calleu!Nom de relació (parentiu, càrrec, jerarquia, tractament): Mare, què dius?; Doctora, és greu?; Senyors, hem de marxar.Nom o adjectiu amb caràcter afectiu o d'improperi: Gràcies, amor!; Calla, beneit!Nom col·lectiu: Família, us quedeu a sopar?
Els vocatius poden anar sols, acompanyar una oració o una interjecció, i poden coordinar-se entre ells. Per exemple:
Lídia?
Lia, fes-nos cas.
Au, Jofre
Senyores i senyors, benvinguts!
Tu i tu, veniu!
També admeten certs adjectius i participis com a modificadors, com ara benvolgut, distingit o estimat. Per exemple:
Benvolguts col·legues, ho hem aconseguit.
Estimada família, tenim novetats!
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (34.6)


Sigla de associació de famílies d'alumnes
Plural de AFA

La sigla de associació de famílies d'alumnes és AFA.
A l'hora de formar el plural d'aquesta sigla es pot mantenir invariable o bé es pot afegir una essa al final. Per exemple: les AFA o les AFAs.


Les expressions posar bastons a les rodes o posar pals a les rodes signifiquen 'obstaculitzar o entorpir una acció'. Per exemple:
Malgrat que ens han posat bastons a les rodes per tirar endavant aquest projecte, estem contentes d'haver-nos-en sortit.
Altres expressions que també s'usen amb un significat semblant són posar pèls, posar taps, posar entrebancs, posar terra a l'escudella o fer la guitza, entre moltes altres. Per exemple:
Ens conformaríem que no no ens poséssiu taps a la col·laboració que volíem establir amb les altres entitats.


Els possessius àtons són els següents:
Masculí singular: mon, ton, son
Femení singular: ma, ta, sa
Masculí plural: mos, tos, sos
Femení plural: mes, tes, ses
El possessiu àton va sempre davant del nom, sense cap més determinant, i concorda en gènere i nombre amb el nom que especifica. En canvi, el possessiu tònic, que és d'ús més general, es fa servir precedit de l'article (el meu, el teu, el seu...).
Actualment, el possessiu àton té un ús molt restringit i es refereix sobretot a relacions de parentiu ascendents (pare, mare, tia) i, menys freqüentment, a altres relacions de parentiu (germana, cosí, nebot). També pot aparèixer precedit del mot casa, en l'expressió temporal negativa en ma vida (en ta vida o en sa vida) i en alguna dita. Per exemple:
Què ha explicat ta mare?
Té pendent d'escriure a mon cosí.
A ma casa som de la broma.
Cada terra fa sa guerra.
Els possessius àtons de tercera persona poden designar més d'un posseïdor (He vist les filles de Can Pasqual al terrat. Ja ho sap, son pare?, referit a 'd'elles'). A més a més, es fan servir en fórmules protocol·làries. Per exemple:
ses majestats els Reis de l'Orient
Sa Santedat
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (16.5.1)


Vostè posposat al verb
És vostè aquí o Vostè és aquí?

En català, el pronom vostè no apareix quan fa de subjecte, si no és que es tracta de casos en què es vol marcar un contrast. Així, a diferència del que fan altres llengües, el pronom vostè no es troba mai darrere del verb, sinó que generalment s'elideix. Per exemple:
Ha triat pagar amb targeta. (i no Ha triat vostè pagar amb targeta)
Vagi amb compte de no caure. (i no Vagi vostè amb compte de no caure)
Tanmateix, en els casos en què calgui que aquest pronom sigui explícit, apareixerà en una posició que no sigui darrere el verb. Per exemple:
Tenen idea del que diuen, vostès? (i no Tenen vostès idea del que diuen?)
Vostè és aquí (i no És vostè aquí)


Les formes de l'article baleàric, també anomenat article salat, són les següents:
Nombre Gènere Forma Exemples
es es moix
masculí s' s'arbre
Singular so Va picar amb so cap
femení sa sa cadira
s' s'economia
masculí es es moixos, es arbres
Plural sos Van picar amb sos caps
femení ses ses cadires, ses economies
Com es veu en el quadre, en masculí, quan l'article va precedit de la preposició amb, s'usen les variants so i sos (pròpies del mallorquí i de l'eivissenc). Pel que fa a l'apostrofació, l'article salat s'apostrofa en els mateixos casos que l'article definit.
L'article baleàric s'usa sobretot a les Illes Balears, malgrat que també perviu en altres llocs, com ara zones de la Costa Brava o a Tàrbena (Marina Baixa).
Ara bé, cal tenir en compte que l'article baleàric és propi especialment de la parla espontània. Així, a les Illes Balears, en els registres formals, i sobretot en la llengua escrita, sempre s'hi ha usat l'article general (el, la, els, les). En conseqüència, tant l'article baleàric com el general són acceptables, malgrat que cal tenir present que no es poden usar indistintament, perquè dependrà del context i del registre emprat.
Això no obstant, en els parlars baleàrics hi ha noms que en tots els registres s'usen amb article general, i no amb el salat. Es tracta dels casos següents:
Els noms de les hores: les tres i deu.Noms que formen part d'expressions temporals: al punt, a l'hora de dinar, el mes que ve, l'any 2020, l'endemà.Noms que expressen entitats úniques en el nostre món immediat: la mar, el cel, la casa, la seu, el papa.Els punts cardinals: el nord, el sud, l'est, l'oest.Noms que expressen conceptes relacionats amb la religió: l'altar, el dimoni, el Ram.Noms que indiquen la manera com es fa alguna cosa o el lloc o direcció: a l'alça, a l'engròs, a les fosques; a la dreta, a l'esquerra.Expressions relacionades amb l'activitat marinera: pescar al fil, anar a la vela, anar a la deriva.Certs noms propis geogràfics baleàrics: la Mola (Menorca i Formentera), la Marina (Eivissa), Maria de la Salut (Mallorca), la Clota (Menorca).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (16.3.1.1b)


El pronom en en funció de complement del nom

El pronom en pot substituir un complement del nom. Ara bé, s'han de complir una sèrie de condicions.
1. El complement del nom ha de dependre d'un sintagma que faci la funció de complement directe, de subjecte postverbal d'un verb inacusatiu, d'atribut (postverbal en les copulatives d'identificació) o de complement predicatiu. Per exemple:
Necessito fer un canvi de feina, però sé que en pagaré les conseqüències. (les conseqüències és el complement directe)
Estic acabant el llibre, me'n falten les dues últimes pàgines. (les dues últimes pàgines és el subjecte postverbal)
Hem tirat endavant el projecte. Ella en va ser la impulsora. (la impulsora és l'atribut postverbal. En una oració com La impulsora en va ser la Júlia el pronom és sobrer perquè l'atribut és preverbal)
Les propostes de l'entitat són bones, fes-te'n sòcia. (sòcia és el complement predicatiu)
2. El complement del nom no es pot pronominalitzar per en quan depèn d'un sintagma preposicional que fa la funció de complement de règim verbal. Per exemple:
Parlaven de les causes de la mort. (i no En parlaven de les causes)
3. Tampoc no es pot pronominalitzar per en el complement del nom que depèn d'un sintagma que ja fa la funció de complement del nom d'un altre sintagma. Per exemple:
N'estudiarem els trets essencials ('Estudiarem els trets essencials de les oracions compostes del llenguatge administratiu')
En aquesta darrera oració, no es pot pronominalitzar el complement del llenguatge administratiu, perquè és el complement del nom oració, que es troba a dins d'un altre complement del nom. Per tant, no seria possible N'estudiarem els trets essencials de les oracions compostes.
4. Quan el complement del nom indica possessió, es tendeix a pronominalitzar amb en quan fa referència a una realitat inanimada. Ara bé, si fa referència a una realitat animada, aleshores també es pot fer servir un pronom possessiu o un pronom de datiu. Per exemple:
Quin gran viatge que vam fer, al Marroc! Encara en conservem els bitllets d'avió. (inanimat)
Quina gran escriptora. Aviat en publicaran les memòries. (o també publicaran les seves memòries o li publicaran les memòries)
5. El pronom en és optatiu quan substitueix el complement d'un sintagma nominal definit en una construcció amb valor partitiu. En aquest cas, cal que hi hagi una relació semàntica de part a tot entre el nom del sintagma nominal i el seu complement. Per exemple:
Del pastís que has dut només (en) queden les engrunes.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'IEC (18.6.3.2)


Els adjectius demostratius indiquen el grau de proximitat en l'espai, el temps o el discurs de l'entitat designada pel nom al qual acompanyen.
En català coexisteixen dos sistemes de demostratius: el binari i el ternari.
Sistema binariSistema ternariProximitat a l'emissoraquest, aquestaaquest, aquesta
(este, esta)Proximitat al receptoraquest, aquestaaqueix, aqueixa
(eixe, eixa)Llunyaniaaquell, aquellaaquell, aquella
El sistema binari és propi de la majoria de parlars. En canvi, els parlars valencians i el de la Franja presenten un sistema ternari.
Els demostratius de proximitat poden tenir formes reforçades, amb el constituent aqu- (aquest i aqueix) i formes no reforçades (este i eixe). Les formes no reforçades són vives en els parlars valencians, en tortosí, i en els parlars de la Franja. Totes aquestes formes són acceptables, encara que en els registres formals són preferibles les reforçades.
Forma reforçada  Forma no reforçada
Aquestes taronges són dolces Estes taronges són dolces
Aqueix home sempre interromp  Eixe home sempre interromp
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (16.4.1)


En l'àmbit de la informàtica, la forma amb què es designa un conjunt de fitxers multimèdia seleccionats per un usuari segons uns criteris determinats és llista de reproducció. Per exemple:
Els seguidors han creat una llista de reproducció amb les cançons de la banda sonora de la sèrie.
El terme equivalent en anglès és playlist o play list.


La preposició malgrat és un nexe concessiu i es fa servir per introduir una causa que va en contra d'un fet però que no n'és pas impediment. Pot anar seguida d'un sintagma nominal, una oració d'infinitiu o bé una subordinada introduïda per la conjunció que. En aquest últim cas, tot i que hi ha una certa tendència a suprimir la conjunció que, aquesta supressió no té fonament i cal evitar-la. Per exemple:
Malgrat la neu, va sortir a córrer muntanya amunt, com un desesperat.
Malgrat saber que no se'n sortiria, no va perdre mai el somriure.
Ets lliure de fer el que vulguis, malgrat que no hi estigui d'acord. (i no malgrat no hi estigui d'acord)


Per expressar el sentit de costi el que costi, sense possibilitat d'opció, en català se solen fer servir, segons el context, les expressions tant sí com no o bé peti qui peti, entre d'altres. Per exemple:
Hem d'aconseguir una altra invitació al concert, tant sí com no.
Peti qui peti, aquesta setmana he d'acabar el projecte final de màster.
Malgrat que darrerament també se sent, sobretot en registres col·loquials, l'expressió sí o sí amb aquest mateix significat, és preferible optar per altres expressions.


Femení de poeta: la poeta o la poetessa?

La forma femenina de poeta és poetessa o poeta. Per exemple:
Felícia Fuster va ser poetessa, pintora i traductora.
La poetessa nord-americana Louise Glück va rebre el Premi Nobel de Literatura el 2020.
Maria-Mercè Marçal sentia admiració per una altra poeta contemporània, Teresa Pascual.
De petita va guanyar alguns premis de poesia. Serà una gran poeta.


Règim dels verbs trucar, telefonar, cridar, picar i tocar ('telefonar')

Els verbs trucar, telefonar i picar, amb el significat d''establir comunicació per via telefònica', es poden fer servir transitivament. Ara bé, l'ús general és intransitiu, és a dir, porten un complement indirecte que expressa la destinació. Per exemple:
La teva germana ha trucat fa poc: truca-li!
La teva germana ha trucat fa poc: truca-la!
No telefonis a l'àvia ara, que no hi serà.
No telefonis l'àvia ara, que no hi serà.
D'altra banda, de vegades el verb telefonar, especialment, també es fa servir com a verb de dicció ('dir per telèfon'). En aquest cas, és transitiu. Per exemple:
En Jordi ha telefonat que no podrà venir.
En canvi, els verbs cridar i tocar, que en alguns parlars se solen usar amb el significat d''establir comunicació per via telefònica', tan sols presenten l'ús intransitiu. Per exemple:
M'han dit que li cridaran quan puguen.
Esta vesprada tocaré a ma mare.
Han tocat al consultori, però ja no ha respost ningú.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (21.3.4)


El verb espaterrar significa 'meravellar, espantar, granment amb alguna cosa extraordinària, amenaçadora'. Deriva d'aquest verb l'adjectiu espaterrant, amb el significat 'que espaterra'. Per exemple:
Cantava que espaterrava!
Al final es va comprar una casa espaterrant!
Malgrat que en alguns diccionaris d'ús també es documenta la variant espatarrar (i espatarrant), la forma normativa és espaterrar (i espaterrant).


Tradicionalment, la locució ja que es fa servir en construccions causals anteposades per justificar una ordre, un prec o un suggeriment, i equival a 'atès que'. Per exemple:
Ja que has vingut expressament a dur-me el paquet, per què no et quedes a dinar?
Més recent és l'ús d'aquesta locució en les causals posposades que aporten informació nova i justifiquen el contingut de tota l'oració principal, equivalent a 'perquè'. Per exemple:
Es va amoïnar molt de no trobar-te a casa a aquella hora, ja que no s'ho esperava.
Cal tenir en compte, però, que a diferència de la conjunció perquè, que pot introduir complements al predicat i oracionals, la construcció ja que no pot funcionar com a complement del predicat i, per tant, no pot modificar-lo. Per exemple:
No surt perquè plou. (i no ...ja que plou)
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (29.2.3.3)


El substantiu músic, música, amb el significat de 'persona que compon, dirigeix i interpreta obres musicals', presenta flexió de gènere. Per exemple:
La germana de Mozart va ser música també.
Les músiques van interpretar obres de Toldrà.


Addició de es- inicial: tisores o estisores?, carxofes o escarxofes?, etc.

Els substantius carxofa, palmatòria, tenalles, tisores i tovalles alternen amb els que, amb la mateixa forma, presenten el segment es- inicial: escarxofa, espalmatòria, estenalles, estisores i estovalles. Tant els uns com els altres són adequats i cada parella té el mateix significat. Per exemple:
Avui he comprat un quilo de carxofes / d'escarxofes.
Posa les tovalles/estovalles blanques.
Els substantius (es)tenalles, (es)tisores i (es)tovalles es fan servir sempre en plural encara que facin referència a una sola entitat. Per exemple:
La Mireia ha comprat unes tisores per a la cuina, perquè no en tenia.
La veïna m'ha deixat unes estenalles; així podré treure els claus de la paret.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (7.3.4)


Conjuncions correlatives: ara... ara..., ja... ja..., sigui... sigui...

En català,  hi ha unes construccions correlatives que serveixen per expressar diverses possibilitats, habitualment dues. Aquestes correlacions, més o menys lexicalitzades, apareixen encapçalades per adverbis o altres tipus d'elements, la majoria repetits, com ara... ara..., ja... ja..., sigui (o siga/sia)... sigui (siga/sia)... I també adés... adés... i que... que... Per exemple:
Ara està trist, ara està content.
Ja ho hàgiu fet vosaltres, ja ho hagi fet algú altre, el cas és que està espatllat.
Sempre fa mal temps, sigui hivern o sigui estiu.
Adés reia, adés plorava.
Que cars que barats, n'hi havia de tot tipus.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (25.4.3c)


En català, hi ha diverses expressions que serveixen per avaluar un resultat o arribar a una conclusió, com ara fet i fet, comptat i debatut, al capdavall, encara, malgrat tot, ben mirat, etc. Per exemple:
No ens queixem que, al capdavall, el menú d'aquest restaurant és prou bo.
Malgrat tot, trobo que ens ha sortit prou bé la jugada.
El pícnic a l'aire lliure, comptat i debatut, va ser tot un èxit.
Cal evitar la construcció dintre de tot.


Majúscules i minúscules de les formes genèriques de noms d'edificis i  dependències

Les formes genèriques que formen part de les denominacions d'edificis s'escriuen amb minúscula inicial. Per exemple:
la catedral de Tarragona
l'església de la Mercè
santuari de la Mare de Déu de Bruguers
la capella de Santa Àgata
el temple de Zeus
el mas Rovira
el monestir de Poblet (però el Reial Monestir de Poblet, perquè es tracta de la institució monàstica)
el castell de Balsareny
la torre Agbar
Les dependències d'edificis que es designen amb formes genèriques s'escriuen amb minúscules. Per exemple:
el saló de plens de l'Ajuntament
la sala de reunions de l'escola
la sala de passos perduts del Palau Güell
l'escala d'incendis de l'edifici


Pronom en amb el verb ser ('haver-hi')
Ja en són tres els ferits o Ja són tres els ferits?

En oracions copulatives locatives, hi ha parlars que fan servir el verb ser, juntament amb el pronom en, amb el valor de haver-hi, sempre que faci referència a persones. Per exemple:
En aquella sala en són deu. (fent referència a deu persones)
Ara bé, cal tenir en compte que generalment aquestes oracions es construeixen sense el pronom en o bé amb el verb haver-hi. Per exemple:
En aquella sala són deu.
En aquella sala n'hi ha deu, de persones.


arq.
L'abreviatura de arquitecte, arquitecta és arq.


En general, el numeral dos manté la variació de gènere: dos per al masculí i dues per al femení, encara que especialment en els parlars valencians, però no exclusivament, es fa servir la forma dos com a invariable. Ara bé, en els registres formals és preferible mantenir la variació. Per exemple:
dos nois i dues noies
dues cadires
dues formes de viure la natura
dues estances espaioses


fórmula d'Hondt o fórmula D'Hondt?
sistema d'Hondt o sistema D'Hondt?

Lèxic. Lèxic especialitzat. Ciències socials; Convencions. Majúscules i minúscules

Per expressar el mètode ideat per Victor D'Hondt per distribuir els escons d'una circumscripció electoral es poden fer servir les denominacions fórmula D'Hondt o sistema D'Hondt (i no d'Hondt). Consisteix a dividir el nombre de vots obtinguts per cada candidatura entre divisors successius (1, 2, 3, etc.) fins al nombre d'escons de cada circumscripció, de manera que els escons es reparteixen, en ordre decreixent, entre les candidatures amb els quocients més elevats.
A vegades popularment s'hi fa referència com a llei D'Hondt o regla D'Hondt.


Els prefixos hiper-, mega-, super-, ultra- davant de locucions i sintagmes no lexicalitzats

En els registres informals, alguns prefixos com super-, hiper-, mega- o ultra-, que se solen utilitzar amb intenció hiperbòlica, poden modificar locucions com a prop, d'hora, de pressa, etc.
Tot i que els mots construïts amb prefixos generalment s'escriuen aglutinats, quan el prefix precedeix una locució, com en aquests casos, s'escriu separat de la locució per un espai en blanc:
La platja és súper a prop de l'hotel.
Avui hem quedat mega d'hora.
Han acabat la feina ultra de pressa per entregar-la a temps.
Aquests prefixos amb valor hiperbòlic també s'escriuen separats amb un espai quan modifiquen un sintagma no lexicalitzat el nucli del qual no apareix immediatament després del prefix. Són casos com súper ben fet, mega mal pagat, etc. Per exemple:
Aquest curtmetratge està mega ben filmat.
Va deixar la feina perquè era molt sacrificada i estava ultra mal pagada.
Aquest sabó fa súper bona olor.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.4.1.3b)


Quantificadors exclamatius amb adjectius i adverbis: que, com o si
com n'és de bo o com és de bo?

Els quantificadors que es fan servir en oracions que ponderen la qualitat o la quantitat, amb adjectius i adverbis, són que, com o si. Per exemple:
Que n'és, de bo! o Que bo que és!
Que endarrere que seus!
Que n'és, de lluny!
Com és d'impacient!
Si n'és, de beneit! o Si que és beneit! o Si que n'és, de beneit!
Com s'observa en els exemples, en les oracions exclamatives introduïdes per les partícules que i si, habitualment els adjectius o els adverbis modificats per aquests quantificadors exclamatius apareixen dislocats a la dreta i representats pel pronom en (Que n'és, de bo!, Que n'és, de lluny!, Si n'és, de beneit!, Si que n'és, de beneit). Cal tenir en compte que si un element conegut es desplaça cap a la dreta, se separa amb coma de la resta de l'oració i, a més, es reprèn amb un pronom feble.
Pel que fa a les oracions exclamatives introduïdes per com, es formen amb l'estructura com és de + adjectiu/adverbi. Per tant, una frase com ara No t'imagines com d'impacient és! no seria possible, sinó que caldria dir No t'imagines com és d'impacient. Tampoc no seria adequada la frase Com n'és d'impacient!, amb el pronom en (n'), feta per paral·lelisme a les estructures esmentades anteriorment.
Finalment, convé remarcar que amb adjectius i adverbis no són acceptables expressions en què el complement va precedit de l'article definit el o de l'article indefinit un, com ara L'endarrere que seu!, És d'un lleig!, El bo que és!, L'estúpid que és!, etc.


En català, el nom del dígraf ll és ela doble, i no ella. Aquest dígraf representa el so de la consonant lateral palatal sonora. Per exemple:
El mot ratlla s'escriu amb ela doble.


Xangai, Shangai o Shanghai?
Grafia del topònim xinès Shanghai

En català, la forma d'ús general d'aquest topònim xinès és Shanghai.
Malgrat que la forma Xangai ja té una certa tradició d'ús en català, és preferible prioritzar la forma internacional Shanghai.


L'expressió a la brava, que significa 'sense miraments', no és normativa en català. Segons el context, també es pot fer servir alguna de les expressions següents: de qualsevol manera, barrim-barram, tal com raja, sense engaltar, etc. Per exemple:
En Rafel sempre fa les coses de qualsevol manera, hauria de ser més curós.
No s'ho va pensar dues vegades i li va dir tal com raja.
En Pere, amb la seva incontinència verbal, les deixava anar sense engaltar.


A partir dels verbs lliurar i entregar, es poden formar per derivació els adjectius lliurable i entregable, per mitjà de l'adjunció del sufix -ble, que indica que es pot fer l'acció que designa el verb. Aquests adjectius, doncs, estan ben formats i es poden fer servir amb el significat 'que es pot lliurar' o 'que es pot entregar'. Per exemple:
Malgrat que els treballs que teníem pendents són lliurables a partir de demà, encara els vull repassar i esperaré fins a l'últim moment.
Aquesta comanda entregable a partir de les quatre ja està a punt.
Cal tenir en compte que, en canvi, aquests adjectius no són adequats en contextos en què no signifiquen 'que es pot lliurar' o 'que es pot entregar'. Per exemple, no tenen el sentit 'que cal entregar' o 'que cal lliurar', com seria el cas de la frase Els treballs eren lliurables abans de les dues, ja fem tard.
Finalment, cal recordar que no s'ha d'abusar d'aquest tipus de derivats.


Per introduir exemples es poden fer servir diversos mots i expressions: com, com ara, com és/són ara o per exemple. També s'usa de vegades l'addició de com i per exemple: com per exemple. En aquest cas, la construcció es pot separar o no amb comes:
Pots afegir aquests retallons en postres com per exemple cremes, iogurts, etc.
Fa un munt d'activitats, com per exemple, ioga, música i anglès.
Ens calen unes quantes coses, com, per exemple, retoladors gruixuts, llapis de colors i bolígrafs blaus.


Ministeri d'Afers Estrangers o Ministeri d'Afers Exteriors?

El ministeri que s'encarrega de les relacions d'un estat amb els altres o amb institucions internacionals s'anomena, en general, ministeri d'afers estrangers.
Per designar en català el ministeri corresponent a l'Estat espanyol (Ministerio de Asuntos Exteriores), s'observen vacil·lacions en la denominació: Ministeri d'Afers Estrangers i Ministeri d'Afers Exteriors. Moltes vegades aquest organisme i el ministre o la ministra corresponent apareixen amb una designació incompleta (Exteriors ha aprovat un nou reglament, el ministre d'Exteriors ha arribat aquest matí a París), que fa difícil adoptar la solució Ministeri d'Afers Estrangers.
Es recomana de fer servir, per al cas de l'Estat espanyol, Ministeri d'Afers Exteriors i ministre, ministra d'Afers Exteriors, tant si apareixen amb la designació completa com si apareixen amb la designació incompleta.
Per a la resta de casos, en què habitualment no es fa servir una designació incompleta, es recomana d'utilitzar ministeri d'afers estrangers i ministre, ministra d'afers estrangers (per exemple, Ministeri d'Afers Estrangers del Brasil i ministre, ministra d'Afers Estrangers del Brasil), si és que aquest organisme no té una denominació específica, com ara la Secretaria d'Estat (i secretari, secretària d'Estat) dels Estats Units.


Fi és una paraula masculina quan fa referència al terme al qual tendeix una acció, el seu objecte. Per exemple:
Tot té un fi o altre.
Quin fi us proposeu?
En canvi, fi és una paraula femenina quan fa referència al punt o moment en què una cosa acaba, cessa. Per exemple:
Els maies no van predir la fi del món.
Al cap i a la fi saben que tenen el mateix caràcter.


El mot ordre és femení quan fa referència al manament, la prescripció, que cal obeir o seguir, procedent d'una autoritat competent. Per exemple:
No va obeir les ordres del metge.
Hi ha una ordre d'ingrés que no ha estat comunicada.
En canvi, el mot ordre és masculí en els casos següents:
Quan fa referència a l'arranjament, la disposició regular de les coses, les unes amb relació a les altres. Per exemple:
L'ordre és bàsic per poder cuinar amb tranquil·litat.
Inclourem aquest punt en l'ordre del dia previst.
En sociologia, quan fa referència al sistema de regles i lleis inspiradores, aglutinants i conformadores d'una societat. Per exemple:
Per millorar les nostres vides hem d'anar en contra de l'ordre establert.
Quan fa referència a un grup de persones o de coses que, per alguna circumstància, és considerat com una classe distinta. Per exemple:
Els comentaris, siguin de l'ordre que siguin, es faran al final.
L'ordre jònic és un dels tres ordres clàssics de l'arquitectura grega.
Si fa referència a un grup important d'una classificació, com ara el grup de classificació taxonòmica dels éssers vius situat entre la classe i la família, format per la reunió de famílies afins. Per exemple:
L'ordre dels passeriformes és el més extens dins la classe dels ocells.


El substantiu pols és masculí en els casos següents:
Quan fa referència al batec arterial que es percep palpant una artèria superficial, especialment en el punt d'unió de la mà amb l'avantbraç. Per exemple:
La tieta té el pols dèbil.
El metge m'ha pres el pols.
També és masculí quan es fa referència a la seguretat de la mà en fer els moviments adequats per a l'execució d'alguna acció que requereixi certa precisió. Per exemple:
Si vols fer bons tatuatges hauràs de tenir bon pols.
Estic tan nerviosa que em tremola el pols.
En canvi, pols és femení quan fa referència al conjunt de partícules diminutes, de terra seca i d'altres matèries, que poden ser emportades pel vent. Per exemple:
S'ha de treure la pols dels mobles.
La pols del camí no li deixava veure el cotxe de davant.


El substantiu pudor és masculí quan fa referència l'aversió de l'ànim envers allò que pot ofendre la decència, la modèstia, la castedat. Per exemple:
Has de respectar el seu pudor: si no li agrada parlar de segons què, no el pressionis.
Va atemptar contra el pudor quan va fer aquella grolleria.
En canvi, és femení quan fa referència a la mala olor. Per exemple:
El contenidor d'escombraries fa molta pudor; ja fa dies que no el buiden.
El pis fa una pudor insuportable a causa de l'incendi.
Pel que fa a la pronúncia, cal remarcar que en general, excepte en els parlars valencians, no es pronuncia la r final del mot pudor quan és femení (La pudor que fa un ou podrit). En canvi, en tots els dialectes es pronuncia la r final del mot masculí (Té molt de pudor, no vol parlar de segons què).


El mot son és masculí quan designa l'estat fisiològic que constitueix el període de descans, en què la consciència i la voluntat són suspeses totalment o parcialment i les funcions orgàniques són disminuïdes. Per exemple:
Va agafar el son de seguida.
He sentit un soroll i he perdut el son de cop.
En canvi, és femení quan fa referència a les ganes de dormir. Per exemple:
No puc suportar aquesta son; necessito dormir.
Ajuda'm a fer passar la son, que he d'estar pendent d'una trucada.