Com es diu tropezones en català?
Com es diu picatostes en català?

El terme castellà tropezones es pot traduir al català per dauets, retallons o trossets (dauet, retalló i trosset, en singular), que són els trossets de pernil o d'un altre aliment que es barregen als plats de sopa o de llegums. Per exemple:
crema de carbassó amb dauets de bacó
mongetes del ganxet amb retallons de cansalada fregida
En alguns casos, com per exemple en postres, iogurts o cremes, també es pot fer servir el mot bocins:
crema d'avellanes amb bocins de coco i gerds
Pel que fa al terme castellà picatostes, l'equivalent en català és crostons (crostó, en singular), que són dauets de pa fregit que se serveixen com a guarnició de sopes, cremes o purés. Per exemple:
Afegeix crostons a la sopa.


quarta generació (dispositius mòbils)
4G (dispositius mòbils)
Com es diu 'fourth generation' (dispositius mòbils) en català?

Lèxic. Lèxic especialitzat. Tecnologies de la informació i la comunicació

La denominació quarta generació, en l'àmbit dels dispositius mòbils, fa referència a la quarta etapa de l'evolució de les comunicacions mòbils basada en el desenvolupament de tècniques que permeten establir transmissions de veu i de dades a una velocitat superior que la de la tercera generació. La quarta generació pot arribar a cent megabits per segon. Per exemple:
Aquesta companyia de telefonia mòbil només ofereix tecnologia de quarta generació per a línies d'empreses.
L'abreviació corresponent és 4G.
La quarta generació es basa actualment en la tecnologia LTE (de l'anglès long term evolution, 'evolució a llarg termini').

Optimot, Departament de Política Lingüística, Generalitat de Catalunya


telèfon tauleta (dispositius mòbils)
taulèfon (dispositius mòbils)
Com es diu phablet (dispositius mòbils) en català?

La denominació telèfon tauleta, en l'àmbit dels dispositius mòbils, fa referència al telèfon intel·ligent la mida del qual s'acosta a la d'una tauleta, entre unes 5 i 7 polzades. Per exemple:
Per navegar per internet faig servir el telèfon tauleta perquè té la pantalla més gran.
Amb aquest mateix significat també es pot fer servir la denominació taulèfon.


despinçar (dispositius mòbils)
Com es diu to spread fingers (dispositius mòbils) en català?

El verb despinçar, en l'àmbit dels dispositius mòbils, designa l'acció de tocar una zona de la pantalla amb la punta de dos dits o més fent el moviment de descloure'ls sense deixar de mantenir el contacte amb la superfície i exercint-hi una certa pressió. Generalment es despinça per engrandir o acostar allò que es visualitza (una fotografia, un text, la mida del navegador, etc.). Per exemple:
Has de despinçar la pantalla si vols fer la foto més gran.
Amb aquest mateix significat també es fan servir les expressions obrir els dits o separar els dits, que poden anar seguides de les preposicions sobre, damunt, en o a. Per exemple:
Has de separar els dits sobre la pantalla si vols fer la foto més gran.


fer doble toc (dispositius mòbils)
Com es diu to doble tap (dispositius mòbils) en català?

Per designar l'acció de pressionar breument dues vegades seguides una zona de la pantalla amb la punta del dit, l'expressió adequada és fer doble toc (sobre/damunt/en/a).
Generalment es fa un doble toc sobre un element per obrir-lo o executar-lo. De vegades, fent un doble toc sobre la pantalla també s'amplia allò que es visualitza o, a l'inrevés, es redueix. Per exemple:
Quan obris una imatge, pots ampliar-la fent doble toc.
També es poden fer servir les expressions fer dos tocs i fer un doble toc amb aquest mateix significat.


fer girar els dits (dispositius mòbils)
Com es diu to rotate fingers (dispositius mòbils) en català?

En l'àmbit dels dispositius mòbils, l'acció de moure circularment, en qualsevol direcció, la punta d'un dit o més situats sobre una zona de la pantalla, sense perdre el contacte amb la superfície, s'anomena fer girar els dits.
Per exemple, es fan girar el dits sobre una imatge per fer-la girar en la mateixa direcció en què es fan girar els dits.


pinçar (dispositius mòbils)
Com es diu to pinch (dispositius mòbils) en català?

El verb pinçar, en l'àmbit dels dispositius mòbils, indica que es toca una zona de la pantalla amb la punta de dos dits o més fent el moviment de reunir-los sense deixar de mantenir el contacte amb la superfície i exercint-hi una certa pressió. Generalment es pinça per empetitir o allunyar allò que es visualitza (una fotografia, un text, la mida del navegador, etc.). Per exemple:
Se m'ha espatllat el mòbil: ni pinçant la pantalla no se m'empetiteix la foto.
Amb aquest mateix significat també es fan servir les expressions ajuntar els dits o tancar els dits, que poden anar seguides de les preposicions sobre, damunt, en o a. Per exemple:
Ajunteu els dits damunt el text de l'article per veure'l sencer.


arrossegar (dispositius mòbils)
Com es diu to drag (dispositius mòbils) en català?
arrossegar el dit (dispositius mòbils)
Com es diu to drag finger (dispositius mòbils) en català?

El verb arrossegar, en l'àmbit dels dispositius mòbils, indica que es mou de lloc un element de la pantalla desplaçant la punta del dit que hi fa pressió. Per exemple:
Si arrossegues el giny del rellotge cap a la dreta veuràs la foto que fa de fons de pantalla.
L'expressió arrossegar el dit, en canvi, indica que es desplaça la punta del dit per la pantalla, en qualsevol direcció, exercint-hi una certa pressió i sense perdre el contacte amb la superfície. Generalment s'arrossega el dit per desbloquejar un dispositiu quan està en mode d'estalvi. Per exemple:
Sovint arrossego el dit per la pantalla sense voler i el mòbil se'm desbloqueja sol.


fer lliscar el dit (dispositius mòbils)
Com es diu to flick, slide, swipe finger (dispositius mòbils) en català?

En l'àmbit dels dispositius mòbils, s'usa la locució fer lliscar el dit amb el significat de desplaçar lleugerament la punta del dit per la pantalla, en sentit horitzontal o vertical. Generalment es fa lliscar el dit per la pantalla per passar pàgines, fotografies, etc. Per exemple:
Per veure la foto següent has de fer lliscar el dit cap a l'esquerra.


aplicació mòbil, app, apli (dispositius mòbils)
Com es diu mobile application (dispositius mòbils) en català?

Les denominacions aplicació mòbil i app, en l'àmbit dels dispositius mòbils, es refereixen a un programa informàtic desenvolupat per a dispositius mòbils. Per exemple:
Es volia descarregar una aplicació / app que no estava disponible amb el sistema operatiu del seu mòbil.
Amb aquest mateix significat també es pot fer servir la denominació apli.
La pronúncia més habitual de la forma app és com si fos un sol mot: [áp], i no la pronúncia lletrejada [a-pe-pé].


comerç mòbil (dispositius mòbils)
comerç electrònic mòbil (dispositius mòbils)
Com es diu m-commerce (dispositius mòbils) en català?

La denominació comerç mòbil, en l'àmbit dels dispositius mòbils, fa referència al comerç electrònic que permet la compra i venda en línia de productes i serveis per mitjà d'un dispositiu mòbil. També es pot fer servir la forma comerç electrònic mòbil. Per exemple:
Des que s'ha canviat el telèfon i té un negoci, ho compra tot en línia per mitjà d'una aplicació de comerç mòbil.
L'adjectiu mòbil, que té el sentit de 'relatiu o pertanyent als dispositius electrònics mòbils', s'utilitza també en altres termes com ara negocis mòbils, administració mòbil, govern mòbil o aprenentatge mòbil.


fer un toc (dispositius mòbils)
tocar (dispositius mòbils)
Com es diu to tap (dispositius mòbils) en català?

En l'àmbit dels dispositius mòbils, l'expressió fer un toc té el sentit de pressionar breument una zona de la pantalla amb la punta del dit. Pot anar seguida de les preposicions sobre, damunt, en o a. Generalment es fa un toc sobre un element per seleccionar-lo o executar-lo. Per exemple:
Fes un toc sobre la icona de la galeria per veure les fotos.
Si vols trobar la icona del Google Plus, has de fer un toc damunt de la icona Aplicacions.
Amb aquest mateix significat, també es fa servir el verb tocar. Per exemple:
Per veure el vídeo que t'han enviat, toca el botó Reprodueix.


fer un toc llarg (dispositius mòbils)
mantenir pressionat (dispositius mòbils)
Com es diu to press (dispositius mòbils) en català?

En l'àmbit dels dispositius mòbils, l'expressió fer un toc llarg té el sentit de pressionar de manera sostinguda una zona de la pantalla amb la punta d'un o més dits. Pot anar seguida de les preposicions sobre, damunt, en o a. Generalment es fa un toc llarg sobre la pantalla  per passar d'un mode a un altre o per visualitzar determinades opcions, i, en el cas de l'accés directe a una aplicació, per canviar-ne la ubicació. Per exemple:
Fes un toc llarg sobre la icona i tindràs l'opció de crear una carpeta.
Si fas un toc llarg en la icona, podràs canviar-la de lloc.
Amb aquest mateix significat també es fa servir l'expressió mantenir pressionat. Per exemple:
Si mantens pressionada la icona, tindràs l'opció de crear una carpeta.


emoji (dispositius mòbils)
Com es diu emoji (dispositius mòbils) en català?

La denominació emoji, en l'àmbit dels dispositius mòbils, designa l'ideograma d'origen japonès utilitzat en les aplicacions de missatgeria instantània per a telèfons intel·ligents. Per exemple:
Va acabar el xat amb l'emoji d'una ballarina i vaig entendre que volia anar a ballar.


connectat, connectada; tecnològic, tecnològica (dispositius mòbils)
portable (dispositius mòbils)
Com es diu wearable (dispositius mòbils) en català?

La forma anglesa wearable, en relació amb els dispositius mòbils, pot fer referència a dos conceptes.
Per fer referència a la indumentària que incorpora prestacions tecnològiques avançades, les denominacions catalanes possibles són connectat, connectada; tecnològic, tecnològica; digital o intel·ligent, segons el cas. Per exemple:
He vist unes vambes connectades: contenen uns sensors que connecten amb el reproductor d'MP3 i amb qualsevol xarxa social.
Han ideat unes mitges tecnològiques / intel·ligents que mesuren la pressió i proporcionen dades de com corre o camina la persona.
Per expressar la tecnologia que s'integra en la indumentària, la forma adequada és portable. Per exemple:
Cada cop hi ha més dispositius portables que serveixen per controlar indicadors vinculats a la salut i a l'esport.
En aquest sentit, també es poden fer servir les formes vestible, per vestir o de vestir.


Com es diu tocado (adorn de cabells) en català?

Lèxic. Lèxic especialitzat. Imatge personal

Les denominacions catalanes adequades per designar el guarniment amb què es cobreix el cap de les dones són adorn de cap, ornament de cap o bé tocat. Per exemple:
El dia de la boda duia un adorn de cap bastant cridaner.
Al centre cívic del barri fan un taller de tocats amb uns complements per als cabells preciosos.
També es poden fer servir, de forma més genèrica, les formes lligadura o bé pentinat, segons el cas.


Com es diu a cappella en català?
Es pot dir a capel·la en català?

L'expressió a cappella, que s'aplica a l'obra coral interpretada sense instruments, és un manlleu de l'italià que no s'ha adaptat al català. Per tant, s'ha d'escriure conservant la grafia original. Per exemple: cantar a cappella (i no a capel·la, a capella o a capela).
Pel que fa al marcatge tipogràfic, en general els manlleus no adaptats gràficament s'escriuen en cursiva en un text en català.


coma abans de les sigles SA, SL
coma després del nom d'una empresa

Convencions. Signes gràfics i de puntuació

Entre el nom d'una empresa i la sigla que l'acompanya i que informa del tipus d'empresa de què es tracta, és optatiu posar-hi la coma. Així doncs, es pot dir, per exemple:
Clau de Sol, SA o Clau de Sol SA
Factoria, SL o Factoria SL
Ara bé, quan es tracta d'una abreviatura (amb lletres minúscules i punts, per exemple: s. a., s. l.), cal separar-la del nom amb una coma:
Clau de Sol, s. a.
Factoria, s. l.


Com es diu plenario en català?
Es pot dir plenari en català?

Per fer referència a l'òrgan d'una corporació format generalment per la totalitat dels seus membres, que es constitueix quan hi ha una reunió general a la qual tots són convidats, en català es pot fer servir el mot ple o plenari. Per exemple:
Es preveu que la construcció de la biblioteca s'aprovarà en el pròxim ple de l'Ajuntament.
Els pressupostos es van presentar en el plenari del Consell d'Administració.


Criteris de redacció de la targeta de visita

Una targeta és un petit full de cartolina de forma rectangular que conté el nom d'una persona, l'adreça, el càrrec i altres dades que permeten posar-s'hi en contacte.
Les targetes es poden dissenyar per a l'ús privat o per a organitzacions i empreses. Dins de l'àmbit institucional o empresarial, hi solen constar el nom de l'entitat, el número de telèfon, el número de fax, etc. Sovint avui dia també s'hi inclouen altres dades, com ara l'adreça del lloc web i els enllaços als comptes de l'empresa en les xarxes socials.
L'estructura de les targetes és força lliure. El disseny i la disposició de la informació és una tria personal o de l'organisme que les fa imprimir.
A l'hora de fer una targeta convé tenir en compte les recomanacions següents:
1. Convé respectar l'idioma dels noms propis i l'ús personal de la i entre els cognoms.
2. Els càrrecs s'escriuen amb minúscula inicial, llevat que es trobin al començament de ratlla. Així, atès que els càrrecs se solen escriure a sota del nom, a inici de línia, s'escriuria, per exemple, Secretari general adjunt.
3. En el cas que la targeta correspongui a una dona, convé escriure el càrrec en la forma femenina, si és que n'hi ha. Per exemple: assessora, advocada, hematòloga, pediatra, enginyera, etc.
4. A l'hora d'escriure l'adreça, convé recordar que cal separar amb una coma el nom del carrer i el número, i el número i el pis. Si es decideix fer servir abreviatures per escriure les vies públiques, convé usar les formes establertes. Si aquestes es troben a inici de ratlla, s'han d'escriure en majúscula.
5. Convé evitar els punts entre les xifres dels números de telèfon o fax.
Per exemple:
Logotip de l'organisme
Anna M. Martí Tarrés
Podòloga
Av. dels Països Catalans, 44, 1r 2a
43001 Tarragona
Tel.: 977 21 15 91
Fax: 977 21 15 92


adapt.
L'abreviatura del substantiu adaptador, adaptadora, que designa la persona que adapta, especialment la que fa una adaptació literària, cinematogràfica o teatral, és adapt.


cons.
L'abreviatura  de conseller, consellera és cons.


Convencions. Altres convencions de la llengua; Sintaxi

Ús de les xifres romanes
Els números romans se solen escriure amb majúscules i es fan servir, entre d'altres, en els casos següents:
•	Els segles: el segle III, del segle V al XV. (Cal tenir en compte que se solen escriuen en versaletes però si no és possible amb majúscules.)
•	Els noms de reis, papes i altres dignitats successòries: Isabel II, Joan XVIII, Ramon Berenguer IV.
•	Les assignatures consecutives: Tractament de textos I i Tractament de textos II.
•	Les carreteres radials espanyoles: l'N-II, la Nacional II.
En altres casos, els números romans també admeten l'alternativa dels nombres aràbics:
•	Els noms de congressos, festivals, fires, simposis, competicions esportives i, en general, esdeveniments que es repeteixen periòdicament: el III Festival de Dansa o el 3r Festival de Dansa.
•	Els volums, fascicles, capítols o parts internes d'una obra: el volum IX o el volum 9. (Com en el cas dels segles, quan es fan servir les xifres romanes se solen escriuen en versaletes, però si no és possible amb majúscules.)
•	Els números de les pàgines de la introducció, el prefaci o altres parts preliminars d'un llibre: la pàgina VI de la introducció o la pàgina 6 de la introducció.
Lectura de les xifres romanes
La lectura dels números romans varia segons els casos.
Així, quan van davant del nom a què fan referència, es llegeixen com a ordinals:
el III Festival de Dansa: "tercer"
la XXV Olimpíada: "vint-i-cinquena"
En canvi, quan van darrere del nom se solen  llegir com a cardinals, tot i que els nombres inferiors a onze també es poden llegir com a ordinals:
el segle III: " tres" o "tercer"
el segle XV: " quinze"
el volum X: "deu" o "desè"
el volum LXXXI: "vuitanta-u"
Però en el cas dels noms propis de persona, els nombres inferiors a onze es llegeixen com a ordinals, i la resta es llegeixen habitualment com a cardinals:
Joan Carles I: "primer"
Enric VIII: "vuitè"
Alfons X: "desè"
Benet XIII: "tretze"
Per contra, els nombres de les carreteres o de les assignatures consecutives es llegeixen sempre com a cardinals:
la Nacional II: "dos"
Tractament de textos I: "u"


omissió de les dues primeres xifres de l'any
És adequat l'ús de l'apòstrof per abreujar els anys en català?

Convencions. Altres convencions de la llengua

En català hi ha tradició d'anomenar els anys a partir de les dues últimes xifres. Per exemple:
L'any 50 va néixer la seva germana.
el crac del 29
la guerra del 36
No obstant això, aquest ús no és recomanable quan el context pot induir a error (per exemple, en textos d'història, en què acostuma a haver-hi força dates i cal ser rigorós). En aquest cas, doncs, s'escriu l'any complet per evitar malentesos.
En els noms de celebracions, actes de tota mena i en algunes dates és habitual ometre les dues primeres xifres de l'any. L'ús estès de l'apòstrof per indicar l'omissió de les dues primeres xifres de l'any, unit gràficament amb la part textual de l'enunciat, és una moda d'origen angloamericà que, en general, convé evitar (excepte en els noms propis i marques registrades). Per exemple:
La Patum 12 (i no La Patum '12)
Mercè 13 (i no Mercè '13)
Atlanta 96 (i no Atlanta '96)
Campus Virtual 14 (i no Campus Virtual '14)
juliol 09 (i no juliol '09)
Convé notar que en aquests casos cal deixar un espai abans d'escriure l'any abreujat.


Els números romans es componen amb set lletres majúscules, que tenen els valors següents:
I = 1
V = 5
X = 10
L = 50
C = 100
D = 500
M = 1.000
Si a la dreta d'una xifra romana se n'escriu una altra d'igual o de menys valor, el valor d'aquesta se suma a l'anterior. No es poden posar més de tres xifres iguals seguides. Per exemple:
VII = 7
XXIII = 23
CLI = 151
Si a l'esquerra d'una xifra romana se n'escriu una altra de menys valor, el valor d'aquesta es resta de l'anterior. Per exemple:
IV = 4
CM = 900
MCMXCII = 1992
Finalment, convé tenir en compte que les xifres romanes tenen valor ordinal, de manera que no s'hi ha d'afegir cap lletra per indicar ordre. Per exemple:
el V Aniversari (i no el Vè Aniversari)
la IX Fira del Llibre (i no la IXena Fira del Llibre)


Per saber si cal escriure una quantitat amb xifres o lletres, s'han de tenir en compte els aspectes següents:
1. El tipus de text o d'obra en què apareix:
— En els treballs científics (matemàtiques, ciències físiques, etc.), econòmics o estadístics, es fan servir les xifres per a la representació de les magnituds.
— En les obres literàries, en canvi, es tendeix a fer servir més aviat les lletres.
— En els documents notarials totes les xifres s'escriuen amb lletres.
2. Si la xifra és cardinal (és a dir, si expressa una quantitat numèrica precisa del referent del substantiu, com ara tres persones, vint-i-cinc alumnes, cent cinquanta treballadors, 123.567 habitants, 234 km) o ordinal (és a dir, si expressa el lloc que ocupa el referent del substantiu en una sèrie, com ara primera volta, tercera posició, cinquena copa, 1r 5a).
Per exemple, pel que fa als numerals cardinals, el criteri més estès consisteix a escriure amb lletres els números que tenen fins a tres paraules, i amb xifres els que en tenen més. Per exemple:
Van construir cinquanta pisos nous.
Hi ha hagut 475 abstencions.
Un altre criteri és escriure amb lletres els números del zero al nou, i amb xifres la resta. En aquest cas, però, per raons de coherència, dues o més quantitats d'una mateixa sèrie s'escriuen totes amb xifres si almenys una és superior a nou. Per exemple:
Vam comprar 25 llibretes, 6 carpetes i 3 arxivadors.
Pel que fa als numerals ordinals, l'ús més habitual és escriure els vint primers amb lletres o amb xifres, i abreujar els ordinals a partir del vintè:
el segon classificat o el 2n classificat
la quarta posició o la 4a posició
però:
el 25è lloc
la 24a edició de la cursa


Xifres o lletres: cardinals escrits amb lletres

Els cardinals s'escriuen amb lletres en els casos següents:
1. Els nombres formats per tres mots com a màxim, especialment si són les úniques formes que figuren en un mateix context, i  sempre que no siguin decimals, percentatges o quantitats de mesura. En el cas dels nombres compresos entre vint-i-un i vint-i-nou, la conjunció i no es té en compte, i es considera, doncs, que estan formats per dos mots.
Hi van assistir 743 persones (i no Hi van assistir set-centes quaranta-tres persones)
Hi havia cent vint-i-quatre caixes.
Ara bé, si es tracta d'un nombre que fa referència a una unitat física o monetària, se sol escriure amb xifres:
Ha hagut de pagar 45 euros de multa.
Pesava 98 quilos i tenia problemes de salut.
Un altre criteri és escriure amb lletres les quantitats de l'u al dinou i amb xifres a partir del 20 (també exceptuant els decimals, els percentatges i les quantitats de mesura). Per exemple:
set germans
catorze jugadors
20 cartes
37 dies
132 assistents
En aquest cas, però, per raons de coherència, dues o més quantitats d'una mateixa sèrie s'escriuen totes amb xifres si almenys una és superior a dinou. Per exemple:
Vam comprar 25 llibretes, 6 carpetes i 3 arxivadors.
2. L'edat de les persones, els animals i les coses, i la durada de les coses:
El seu fill gran té divuit anys.
Els gossos poden viure fins a catorze o quinze anys.
Aquest gerro deu tenir prop de cent anys.
3. Les quantitats aproximades:
Hi van assistir unes dues mil persones.
Va costar uns dos-cents euros.
4. Els nombres que s'esmenten a les cançons i a les frases fetes:
anar de vint-i-un botó
arribar a quarts de quinze
5. Les dècades quan s'esmenten només amb la darrera desena:
els anys seixanta, els anys noranta
6. El dia de les dates que commemoren fets singulars en la història: el Sis d'Octubre, l'Onze de Setembre
7. Les indicacions horàries, sempre que no es tracti d'horaris de mitjans de transports o de textos breus com ara cartells o avisos. Per exemple, s'escriu:
Vindrem a les dues.
Arribaran a quarts de nou.
Però:
Agafaré el tren de les 19:35.
Acte de cloenda del Seminari de Teologia (Aula Magna, a les 18:15 h)


S'escriuen amb lletres els ordinals següents
1. Els mil·lennis: El tercer mil·lenni abans de Crist.
2. Els intervals musicals: dues octaves
3. Les divisions horàries romanes: prima, tèrcia, sexta, nona.
4. Les paraules següents:
quinto (lleva)
octava (estrofa)
novena (pregària)
dècim (de loteria)
5. Assemblees, guerres...: la Tercera Internacional, la Segona Guerra Mundial.
6. Els noms oficials de congressos, festivals, fires, competicions, etc. :
Tercer Congrés d'Història de la Corona d'Aragó
Tot i això, també es poden escriure amb xifres romanes o amb xifres aràbigues:
III Congrés d'Història de la Corona d'Aragó
3r Congrés d'Història de la Corona d'Aragó


Els cardinals s'escriuen amb xifres en els casos següents:
1. Les quantitats que tenen més de tres paraules:
4.589 vots 12.964 habitants
però:
dues-centes butlletes
cinc mil entrades
cent cinquanta-dos anys
En les quantitats entre vint-i-u i vint-i-nou no es té en compte la conjunció i; per tant, es considera que tenen dues paraules.
Cal tenir en compte que hi ha un altre criteri segons el qual s'escriuen amb xifres les quantitats a partir del vint:
25 paperetes
200 butlletes
però
setze vegades
nou veïns
Sigui quin sigui el criteri escollit, cal mantenir-lo de manera coherent al llarg de tot el text.
2. Els cronometratges de les competicions esportives:
La corredora Paula Radcliffe va acabar la marató amb una marca de 2:15:25.
3. Els percentatges seguits del símbol %, separat amb un espai fi de la xifra corresponent o, si això no és possible tipogràficament, se separa de la xifra amb un espai normal:
Ha votat el 67 % de la població.
En canvi, l'expressió al cent per cent s'escriu amb lletres:
L'ocupació hotelera al Pirineu aquesta Setmana Santa gairebé ha arribat al cent per cent.
4. Els números decimals:
L'increment de l'IPC ha estat de 2,5 punts.
5. Nombres seguits d'unitats físiques o monetàries, de símbols (percentatges, hores, minuts, etc.):
49 m2  10,5 km 37 cm
6. Les proporcions i escales: un mapa a escala 1:10.000
7. Els resultats esportius:
Real Madrid 2 - FC Barcelona 6
8. Les vies de comunicació com ara carreteres, autopistes, etc.:
l'autopista AP-7
la carretera C-17
9. Els elements en llistes com ara els ingredients de les receptes, els calibres de les armes, els objectes enumerats... Per exemple:
fricandó de vedella
1 kg de vedella
50 gr de moixernons secs
2 cebes trinxades
2 tomàquets trinxats
1 got de vi blanc
farina
oli d'oliva
sal
aigua


Xifres o lletres: ordinals escrits amb xifres

Els ordinals s'escriuen amb xifres en els casos següents:
1. Divisions, brigades, regiments: El 3r batalló
2. El número dels volums de revistes i llibres:
He trobat la informació al volum 2 (o al volum II) de la Gramàtica del català contemporani.
Vaig publicar una ressenya al volum 40 (o al volum XL) d'Estudis Romànics.
3. Els números d'ordre de pàgines, apartats, nivells, etc.:
la pàgina 5
el capítol 2 (o el capítol II)
el nivell 2 d'anglès (o el nivell II d'anglès)
4. El número de pis i de porta en les adreces: carrer de les Acàcies, 23, 1r 5a
5. Els nombres que acompanyen els noms de reis i papes (amb xifres romanes): Martí I (no Martí Primer), Joan Pau II (no Joan Pau Segon).
6. Els noms oficials de congressos, festivals, fires, competicions, etc.:
3r Congrés d'Història de la Corona d'Aragó
Tot i això, també es poden escriure amb xifres romanes o amb lletres:
III Congrés d'Història de la Corona d'Aragó
Tercer Congrés d'Història de la Corona d'Aragó


Com es diu minijob en català?
Es pot dir minifeina en català?

En l'àmbit del treball i de l'ocupació, la denominació minifeina designa la feina a temps parcial, normalment d'un màxim de 15 hores setmanals, per una remuneració, com a molt, de 400 euros al mes, lliure d'impostos i cotitzacions. Per exemple:
Com que no vol anar-se'n a l'estranger, ha aconseguit dues minifeines per anar tirant.
Les minifeines van néixer a Alemanya el 2003 i s'han implantat sobretot en àmbits on es requereix poca qualificació.


Com es diu big data en català?
Es pot dir macrodades en català?

En l'àmbit de l'estadística, la denominació catalana adequada per designar el conjunt de dades que pel seu volum, la seva naturalesa i la velocitat a què han de ser processades ultrapassen la capacitat dels sistemes informàtics habituals és dades massives. Per exemple:
Avui dia les empreses necessiten desenvolupar estratègies per gestionar les dades massives amb què treballen.
La forma macrodades és inadequada des del punt de vista semàntic en l'àmbit estadístic.


Separació a final de ratlla d'una adreça electrònica o d'internet

Quan s'ha de separar una adreça electrònica o d'internet a final de ratlla, cal respectar els criteris següents. Se sol fer la partició:
— després d'una barra inclinada (/) o d'un punt (.);
— abans de la rova (@), en el cas de les adreces electròniques;
— i com a últim recurs, abans d'un guionet (-) o d'una ratlla baixa o sotaratlla (_).
No s'hi ha d'afegir mai un guionet  per indicar la partició, perquè l'adreça es veuria alterada.
Exemple d'adreces sense separació:
<http://www10.gencat.cat/casa_llengues/AppJava/oc/index.jsp>
<mguixa93@gmail.com>
Exemples amb partició:
<http://www10.gencat.cat/
casa_llengues/AppJava/oc/index.jsp>
<http:://www10.gencat.cat/casa_llengues/AppJava/oc/index.
jsp>
<http:://www10.gencat.cat/casa
_llengues/AppJava/oc/index.jsp>
<mguixa93
@gmail.com>


Com es diu autobombo en català?
Es pot dir autobombo en català?

Per fer referència a la lloança excessiva que algú fa de si mateix, en català es pot fer sevir, especialment en registres no formals, la denominació autobombo. Per exemple:
L'autobombo és una manera de promocionar-se a través de les xarxes socials.
Es fa molt insistent amb l'autobombo, però és que li fa molta il·lusió que anem al seu nou espectacle poeticomusical.


'Reis' o 'Reixos'?
'la cavalgata dels Reis d'Orient' o 'la cavalcada dels Reis d'Orient'?

Segons la tradició cristiana, hi va haver uns mags o savis que van anar a adorar el nen Jesús amb presents. Generalment, se'ls anomena Reis d'Orient, Reis Mags, Reis Mags d'Orient, Reis i, en parlars occidentals, també reben el nom de Reixos.
Aquests tres personatges se solen distingir pel color que els caracteritza o bé pel nom: el rei blanc (o rei Melcior), el rei ros (o rei Gaspar) i el rei negre (o rei Baltasar).
La festa de Reis, que commemora aquest fet, se celebra el dia 6 de gener. I, la vigília de la festa, el dia 5 de gener, és tradició que els infants surtin al carrer a esperar l'arribada dels Reis, que desfilen amb carrosses i amb els seus ajudants: els patges. Aquesta desfilada s'anomena cavalcada de Reis (i no cavalgata o cabalgata de Reis). Per exemple:
Aquest any, per Reis, anirem a dinar a casa els avis, però em toca a mi portar el tortell de Reis.
Quin dels tres reis és el teu preferit: el blanc, el ros o el negre?Després de la cavalcada de Reis, els nens aniran a dormir aviat.
Finalment, cal tenir en compte que el conjunt de regals que els nens reben en aquesta festa també se sol anomenar reis, que s'escriu en minúscula. Per exemple:
Enguany no has fet gaire bondat i no sé si tindràs reis.


Com es diu inconfundible en català?
Es pot dir inconfondible en català?

L'adjectiu que té com a significat 'no confusible' és inconfusible, i no inconfundible ni inconfondible. Així, cal dir:
Quan va telefonar la vaig reconèixer per la seva veu inconfusible.
El seu estil és inconfusible i el delata.


Formació d'adjectius que indiquen relació amb algun personatge conegut: rodoredià, mozartià, espriuà

En català hi ha diversos sufixos que s'utilitzen per a la formació d'adjectius que indiquen relació o pertinença a un personatge conegut o a la seva obra. El que té un ús més freqüent és -ià, -iana. Per exemple:
balmesià, balmesiana (de Balmes)
dalinià, daliniana (de Dalí)
maragallià, maragalliana (de Maragall)
lul·lià, lul·liana (de Llull)
fabrià, fabriana (de Fabra)
mironià, mironiana (de Miró)
rodoredià, rodorediana (de Rodoreda)
verdaguerià, verdagueriana (de Verdaguer)
bergsonià, bergsoniana (de Bergson)
erasmià, erasmiana (de Erasme)
hitchcockià, hitchcockiana (de Hitchcock)
marxià, marxiana (de Marx)
mozartià, mozartiana (de Mozart)
picassià, picassiana (de Picasso)
springsteenià, springsteeniana (de Springsteen)
Els altres sufixos que s'usen per formar aquests adjectius tenen un ús més restringit. Són els següents:
-à, -ana:
espriuà, espriuana (de Espriu); copernicà, copernicana (de Copèrnic); nietzscheà, nietzscheana (de Nietzche)-í, -ina: isabelí, isabelina (de Isabel)-esc, -esca: dantesc, dantesca, aquest adjectiu a més de tenir el significat de 'propi de Dant', té també el significat 'que recorda la grandiositat, l'aspecte terrorífic, d'alguns escrits de Dant'; giottesc, giottesca (de Giotto)-ic, -ica: platònic, platònica (de Plató); napoleònic, napoleònica (de Napoleó)
Tot i que aquest tipus d'adjectius són formables, en obres d'àmbit especialitzat es pot evitar aquesta formació i recórrer a l'ús d'un sintagma. Per exemple: àlgebra de Boole, l'obra de Rodoreda, etc.
El sufix -ista, en general, es fa servir per indicar el significat de 'seguidor o partidari d'un corrent'. Per exemple:
darwinista (partidari del darwinisme)
erasmista (partidari del erasmisme)
marxista (partidari del marxisme)
xovinista (que denota xovinisme)
Així, mentre que marxià fa referència a la vida i a l'obra de Karl Marx, marxista es refereix a la doctrina derivada del pensament de Marx.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (10.2.2.1a i 10.2.1.1g)


postre o postres?
el postre o les postres?
de postres o per postres?

les postres
per postres
El mot postres en català és femení plural, no pas masculí ni singular. Per exemple:
En aquest restaurant les postres sempre són delicioses. (i no el postre o els postres)
Si fas unes postres mallorquines causaràs sensació. (i no un postre mallorquí o uns postres mallorquins)
Pel que fa a la preposició que acompanya aquest nom, tradicionalment s'utilitza per, no pas de. Per exemple:
Avui per postres hi ha macedònia. (i no de postres)


Com es diu tercerista en català?
tercer -a o tercer -a opositor -a

En llenguatge jurídic, els substantius tercer, tercera o bé tercer opositor, tercera opositora designen la persona que intervé en una terceria, és a dir, en un recurs interposat durant un procés judicial entre dos o més
litigants per aquest tercer que creu tenir dret preferent sobre la cosa en
litigi. Per exemple:
Contra la decisió que va emetre el tribunal, la part demandada i la tercera opositora van anunciar recurs de cassació.
El terme castellà equivalent és tercerista.


Com es diu apretón (en una cursa) en català?

Lèxic. Lèxic general; Lèxic. Lèxic especialitzat. Esport

En l'àmbit de l'esport, l'expressió apretón equival a esprint en català i designa l'acceleració ràpida de la velocitat amb què un corredor intenta d'avançar els adversaris, especialment en la proximitat de la meta. Per exemple:
En Roc va guanyar la cursa gràcies a l'esprint final.
Aquesta expressió també es pot fer servir en sentit figurat. Per exemple:
Pensa que ara has de fer un esprint per aprovar el curs.
Esprint final per acabar les obres del túnel del metro.


foc creuat o foc encreuat?
denúncies creuades o denúncies encreuades?

foc encreuat
denúncies encreuades
La forma adequada per fer referència als trets dirigits des de llocs diferents a un mateix punt és foc encreuat. Per exemple:
Es van protegir d'un foc encreuat a la trinxera.
Per extensió, aquesta expressió es pot usar en sentit figurat. Per exemple:
Hi va haver un foc encreuat entre els dos polítics.
L'expresident es va trobar sota un foc encreuat d'esbroncades.
El verb encreuar també és l'adequat per formar l'expressió mots encreuats. Així mateix, cal dir comentaris encreuats i denúncies encreuades, per indicar que entre diferents persones o grups s'adrecen comentaris o denúncies recíprocament.


La denominació oficial d'aquest municipi és l'Esquirol. Des de l'any 2014 el topònim l'Esquirol substitueix el nom Santa Maria de Corcó.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Dret; Lèxic. Lèxic general

Per anomenar l'acció d'obligar una persona física o jurídica, amb violència, amenaces o intimidació, a fer o cometre un acte o negoci jurídic en perjudici del seu patrimoni es pot fer servir el verb extorsionar. El verb extorsionar va acompanyat d'un complement directe que expressa la persona o entitat en qui recau l'extorsió. Per exemple:
Les bandes armades extorsionen la població.
El detingut està acusat d'extorsionar diverses entitats bancàries.
El verb extorquir es refereix a aquesta mateixa acció. Segons el diccionari normatiu, però, el complement directe que acompanya extorquir expressa allò que s'extorqueix (diners, possessions, etc.). Per exemple:
L'exèrcit invasor va extorquir els tresors del regne.
El detingut està acusat d'extorquir grans quantitats de diners als empresaris.
Malgrat que algunes obres lingüístiques recullen l'ús dels verbs extorsionar i extorquir, indistintament, acompanyats de la persona o entitat en qui recau l'extorsió, aquest ús del verb extorquir no és normatiu.


Com es diu alunizaje en català?
Es pot dir allunatge en català?

La forma encastament fa referència al sistema de robatori que consisteix a trencar els vidres dels aparadors de l'establiment on es vol entrar a robar mitjançant l'impacte produït pel xoc d'un automòbil.
Tot i que alguns mitjans fan servir allunatge, el diccionari normatiu recull aquest mot només en el sentit d'acció d'aterrar a la Lluna.


pantà de Boadella o pantà de Darnius Boadella?

La denominació oficial d'aquest pantà és Darnius Boadella. Des de l'any 2015 la forma pantà de Darnius Boadella substitueix la denominació pantà de Boadella.


Com es diu clausulado en català?
Es pot dir clausulat en català?

En l'àmbit del dret i de l'administració, la denominació catalana per designar el conjunt o estructura de les clàusules és clausulat. Per exemple:
Ambdues parts accepten el clausulat del protocol d'adhesió a la campanya.


Com es diu estarse a (dret) en català?
Es pot dir estar a (dret) en català?

Dins de l'àmbit del dret i de l'administració, les locucions verbals que, en un conflicte, fan referència al fet de renunciar a la iniciativa pròpia i actuar segons indica un contracte, un jutge, un tribunal arbitral, etc., són ajustar-se a, atenir-se a o bé sotmetre's a, i no estar a, en aquest cas.
Així, en comptes de dir:
Cal estar al que assenyala el Pla territorial...
Les parts es condemnen a estar a un arbitratge...
cal dir:
Cal ajustar-se / atenir-se al que assenyala el Pla territorial...
Les parts se sotmeten a un arbitratge...
En castellà, les formes adequades són estarse a o bé estar y pasar por.


El nom certificat designa el document expedit per un funcionari públic competent o per una persona autoritzada legalment que dona fe d'un fet, del contingut d'un document o de les circumstàncies que consten en arxius, en registres, en llibres d'actes, etc. Per exemple:
En el moment de la preinscripció convé aportar el certificat mèdic.
L'acte de lliurament dels certificats d'estudis tindrà lloc el mes vinent.
En canvi, el nom certificació fa referència a l'acció de certificar un document, no pas al mateix document. Per exemple:
La certificació d'aquest escrit correspon al secretari.
Sense la certificació del metge no és possible obrir l'expedient.


En l'àmbit del dret, el terme advertència serveix per designar la comminació per la qual s'adverteix algú per tal que faci o no faci alguna cosa sota amenaça d'una pena determinada. Les formes equivalents castellanes d'aquest terme són advertencia i apercibimiento.
En dret administratiu, el terme advertència designa la sanció disciplinària que una administració pública imposa a un treballador públic que ha comès una infracció lleu. El terme equivalent en castellà és apercibimiento.
En aquest mateix àmbit, el terme prevenció serveix per designar la correcció disciplinària que un jutge pot imposar a advocats i procuradors pel seu comportament en un procediment judicial. El terme equivalent en castellà també és apercibimiento.
La paraula apercebiment, que té el significat d''acció d'apercebre' en llengua general, no és adequada per designar cap dels termes definits en l'àmbit del dret.


Com es diu obrante en en català?
Es pot dir obrant en en català?

En l'àmbit del dret i de l'administració, les locucions
catalanes equivalents a la castellana obrante en, que serveix per indicar
on es troba o de qui depèn un document o una informació, poden ser que consta
en o bé que és en poder de, però no obrant
en. Concretament, l'expressió que consta en es refereix a llocs
(expedients, registres, institucions, etc.) mentre que és en poder de
remet a persones o a institucions que puguin actuar com a persones jurídiques.
Així doncs, en comptes de dir:
Certifico que, segons les dades obrants en el Padró
municipal, la senyora X està empadronada a
Manresa
L'expedient obrant en el ministeri fiscal no és pertinent
en aquest cas
cal dir:
Certifico que, segons les dades que consten en el Padró
municipal, la senyora X està empadronada a
Manresa
L'expedient que és en poder del ministeri fiscal no és
pertinent en aquest cas.


Com es diu a riesgo y ventura en català?

En llenguatge jurídic o administratiu, l'expressió que indica que algú se sotmet voluntàriament a la influència de la sort o dels esdeveniments és a risc i perill. Per exemple:
Van assumir la gestió de l'equipament a risc i perill.
L'entitat que assumeix la concessió a risc i perill es fa responsable dels resultats.
Com a sinònim complementari també es pot fer servir la forma a risc i ventura.
L'expressió castellana equivalent és a riesgo y ventura.


emplenament
formalització
En l'àmbit del dret, el terme emplenament  fa referència a l'acció i l'efecte de completar un imprès amb les dades que es demanen.
En aquest mateix àmbit, el terme formalització es refereix a l'acció i l'efecte de presentar en un registre o davant d'un jutge un imprès degudament emplenat.
La forma equivalent castellana d'aquests dos termes és cumplimentación.  La forma cumplimentació en català és inexistent.


Com es diu conmorir en català?
Es pot dir commorir en català?

En llenguatge jurídic, el verb commorir, amb el significat de 'morir simultàniament dues o més persones', està ben format a partir del prefix com- i el verb morir.
En aquest mateix àmbit, a partir del verb commorir es forma el terme commoriència, amb el significat 'mort o presumpció de mort simultània de dues o més persones que comporta l'exclusió de la transmissió de drets entre elles'.


verb + per desistit
Es pot fer servir un verb davant de l'expressió per desistit en català?

En llenguatge jurídic, les construccions tenir per desistit, donar per desistit, declarar-se per desistit, considerar desistit, etc., no són adequades en català. En aquesta mena d'expressions, l'ús del participi només és possible quan es tracta de verbs transitius. Per exemple: donar per vist, per aprovat, per denegat, etc.  No obstant això, no totes les perífrasis d'aquest tipus amb verbs transitius són acceptables. No ho són, per exemple, tenir per aprovat o declarar-se per aprovat.
El verb desistir, concretament, és intransitiu i regeix l'ús de la preposició de:
L'actora va desistir de la demanda.
Per tant, convé recuperar aquesta preposició i substituir l'oració següent:
Finalment, el TC ha acordat donar per desistit l'advocat de l'Estat del recurs d'inconstitucionalitat 3280/2003 plantejat contra els preceptes de la LUC esmentats
per exemple, per aquesta altra:
Finalment, el TC ha considerat que l'advocat de l'Estat ha desistit del recurs d'inconstitucionalitat 3280/2003 plantejat contra els preceptes de la LUC esmentats.


'a tot això' o 'a propòsit d'això'?
Expressions per reprendre o introduir un tema

Quan es vol reprendre o introduir un tema de conversa es fan servir diverses expressions, com ara a propòsit de, a més a més, d'altra banda, en aquest sentit, en relació amb, per cert, etc. Malgrat que de vegades també s'usa l'expressió a tot això, són més adequades les anteriors. Per exemple:
A propòsit d'això, us volia comentar que potser us va millor venir diumenge que dilluns (millor que A tot això, us volia comentar...).
A més a més, volia fer referència també al segon capítol del llibre (millor que A tot això, volia fer referència...).
Per cert, a quina hora surt el tren? (millor que A tot això, a quina hora...).


Com es diu en sede de en català?
Es pot dir en seu de en català?

En l'àmbit del dret i de l'administració, l'expressió en seu de, traducció literal de la castellana en sede de, no és adequada en català. Segons el context, es poden fer servir les expressions pel que fa a, en cas que, en matèria de, que fa referència a, que tracta, que regula, que preveu, etc. Per exemple, en lloc de dir:
En seu de control i inspecció, l'Ajuntament no disposa de mitjans tècnics suficients per valorar la incidència ambiental de les activitats
L'article 23, en seu de contractes de gestió de serveis públics, conté les causes de la resolució
es pot dir, respectivament:
En matèria de control i inspecció, l'Ajuntament no
disposa de mitjans tècnics suficients per valorar la incidència
ambiental de les activitats
L'article 23, que regula els contractes de gestió de serveis públics, conté les causes de la resolució.


Com es diu volcar datos en català?
Es pot dir bolcar dades en català?

Les formes catalanes per designar l'operació de buidar el contingut d'un suport per passar-lo a un altre suport són abocar dades, com a verb, i abocament de dades, com a substantiu.
Les expressions bolcar dades, bolcatge de dades o bolcat de dades no són adequades en català.


La forma estelada és un adjectiu que fa referència a alguna cosa ornada amb un estel o amb més d'un. Per exemple:
Onejava una bandera estelada al balcó.
Aquest mot també pot funcionar com a nom per referir-se concretament a la bandera groga amb quatre faixes vermelles i un triangle a l'asta que té al mig una estrella de cinc puntes, símbol del moviment per la independència de Catalunya. Per exemple:
El passeig de Gràcia era un mar d'estelades.
Tinc l'estelada tan gastada que aviat n'hauré de comprar una de nova.


La denominació carpa s'accepta per designar l'envelat d'un circ o de qualsevol altre espai on es desenvolupi una altra activitat, com ara fires, congressos, exposicions, etc. Per exemple:
La carpa de circ que han muntat a plaça és enorme.
Aquest any, a causa del vent, han tancat les carpes de la Fira Agrària de Sant Miquel.


fabular, fabulació, fabulador, fabuladora

El verb fabular té el significat d''inventar trames o arguments'. Per exemple:
Va demanar que concretés més els fets i que no fabulés sobre com haurien pogut anar les coses si allò no hagués passat.
A partir del verb fabular es pot formar el substantiu fabulació, que significa 'acció i efecte de fabular'. Per exemple:
Tota aquesta història és una fabulació. Això no passarà.
També es pot formar el substantiu fabulador, fabuladora, que és la 'persona que fabula'. Per exemple:
En Gabriel és un fabulador, no te'l creguis pas.


El mot buscador té el significat de 'persona que busca'. Amb aquest significat, és sinònim de cercador. Així, es pot dir, per exemple:
L'objectiu del concurs de buscadors d'or és donar a conèixer la recerca artesanal d'or amb àbac.
O bé:
L'objectiu del concurs de cercadors d'or és donar a conèixer la recerca artesanal d'or amb àbac.
En canvi, només el substantiu cercador fa referència a l'eina de cerca que permet a l'usuari de fer consultes a partir d'una o més paraules que apareixen en pàgines web. El substantiu buscador no és adequat per designar aquest concepte.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Llengua. Literatura

El mot pinyin designa el sistema oficial de transcripció dels sons del xinès mandarí a l'alfabet llatí.
Les grafies pin-yin i pinyín no són adequades en català.


Les formes del participi del verb vendre són venut, venuda, venuts, venudes i no vengut, venguda, venguts, vengudes.
Cal tenir en compte que, en baleàric, les formes vengut, venguda, venguts, vengudes són adequades quan es vol formar el participi del verb venir o vindre.


'jihad' o 'gihad'?
'jihadisme' o 'gihadisme'?
'jihadista' o 'gihadista'?

Morfologia; Lèxic. Lèxic especialitzat. Ciències socials

El terme gihad, que s'escriu amb g i és masculí, té dos significats. D'una banda, serveix per designar l''esforç individual o col·lectiu que fan els musulmans per tal de millorar la seva conducta'. De l'altra, designa la 'guerra encaminada a l'expansió i a la defensa de l'islam'. Per exemple:
Segons el gihad, has de respectar les persones grans.
Hi ha europeus que se'n van al Pròxim Orient a fer el gihad.
A partir de gihad, es formen els substantius gihadisme i gihadista, escrits tots dos amb g. El primer designa tot el que és 'relatiu o pertanyent al gihad', i el segon, 'seguidor o partidari del gihad'. Per exemple:
El ministre va vincular aquells fets al gihadisme.
En l'operació es va desarticular un grup gihadista.


La locució per separat es pot usar amb el significat de 'separadament, a part l'un de l'altre'. Per exemple:
Em pots embolicar els llibres per separat?
Tractem aquests temes per separat tot seguit.


La forma femenina de jutge és jutgessa o jutge. Per exemple:
La jutgessa va interrogar els testimonis la setmana passada.
Avui s'ha sabut que la policia va espiar les jutgesses.
Tot indica que la jutge absoldrà l'acusat.
Les jutges encarregades del cas han ordenat de comú acord l'empresonament del fugitiu.


La forma femenina de metge és metgessa o metge. Per exemple:
La metgessa de capçalera m'ha encarregat una anàlisi de sang.
Una dona va agredir dues metgesses del CAP del barri.
Han acomiadat una metge del centre per negligència mèdica.
Les dues metges se'n van al Nepal per oferir ajuda sanitària als afectats.


la batlle o la batllessa?
femení de batlle

La forma femenina de batlle és batllessa o batlle. Per exemple:
La batllessa ha estat escollida per majoria absoluta.
Van assistir a l'acte totes les batllesses de la comarca.
L'exposició la inaugurarà la batlle.
En aquest número entrevistem les batlles de les dues viles enfrontades.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Ciències de la salut

En medicina, la denominació fibromiàlgia designa la síndrome crònica d'origen desconegut que es caracteritza per un dolor muscular difús i intens.
L'associació ofereix atenció a persones que pateixen fibromiàlgia.


bòfia de Torremàs o avenc de Montserrat Ubach?

S'han aprovat les denominacions bòfia de Torremàs i avenc de Montserrat Ubach per designar dos elements geogràfics diferenciats situats al mateix indret de Canalda, en el municipi d'Odèn (Solsonès): d'una banda, bòfia de Torremàs fa referència a l'obertura en el cingle; de l'altra, avenc de Montserrat Ubach designa la cavitat subterrània.
Arran d'aquest acord, s'actualitzarà el corpus toponímic del Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya, amb la inclusió d'aquestes dues denominacions com a topònims generals.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Economia. Empresa

cercatendències m. i f.
Per designar la persona física o jurídica que, per encàrrec d'una empresa o una firma comercial, s'ocupa d'identificar, observar i investigar a peu de carrer les tendències socials en els hàbits de consum, la denominació adequada en català és cercatendències. Per exemple:
Si voleu estar al dia heu de contractar un cercatendències.
El terme anglès equivalent és coolhunter.


Com es diu giro y tráfico en català?
Es pot dir gir i tràfic en català?

En l'àmbit de l'empresa l'expressió gir i tràfic és d'ús habitual i fa referència a l'activitat general de l'empresa i al seu maneig. Per exemple:
Aquestes dades es poden considerar pròpies del gir i tràfic de l'empresa i, per tant, haurien de ser accessibles als seus representants.


renda per capita
renda per capita (rodona o cursiva)

En l'àmbit de l'economia el terme renda per capita fa referència a la renda que resulta de dividir la renda nacional pel nombre d'habitants de la nació. Tot i que el mot capita es pronuncia com a esdrúixol, s'escriu sense accent, perquè la locució llatina per capita s'ha adoptat directament. Pel que fa al marcatge tipogràfic, com a expressió llatina caldria escriure-la en cursiva. Per exemple:
Quina és la comarca amb la renda per capita més alta?


Guionet en noms compostos de persona
Guionet en antropònims compostos
'Joan-Anton' o 'Joan Anton'?

A l'hora d'escriure el nom o els cognoms d'una persona, no hi ha cap norma gramatical que determini si s'han d'escriure amb guionet o sense. Per exemple:
Joan-Anton o Joan Anton
Anna-Clara o Anna Clara
Així, l'ús o no del guionet en noms compostos de persona és una tria estrictament personal, que pot estar motivada per factors molt diversos, com ara seguir la tradició familiar o evitar confusions entre el nom de pila i el cognom.
En conseqüència, sempre que sigui pública, cal respectar la tria personal de cada persona. Exemples:
Carme-Laura Gil Miró
Isabel-Clara Simó i Monllor
Joan Salvat-Papasseit
Josep-Lluís Carod-Rovira


Es pot dir posicionar en català?
Es pot dir posicionar-se en català?

El verb posicionar no té el significat de 'situar' o 'col·locar'. Per exemple, caldria dir Van col·locar la nau en el punt indicat (i no Van posicionar).
En sentit figurat, el verb posicionar-se no és acceptable amb el significat d''adoptar una posició o prendre partit en un afer'. Amb aquest sentit, es pot dir pronunciar-se, definir-se, decantar-se, inclinar-se, prendre partit, ser partidari, etc. Per exemple:
És en va que li ho preguntis: sempre que pot evita definir-se.
Va decidir decantar-se pel bàndol republicà.
Han anunciat que prendran partit a favor de la remodelació urbanística.
Així mateix, el substantiu posicionament no fa referència a l'opinió que algú té sobre alguna cosa. En lloc de posicionament es pot fer servir un dels noms següents: parer, opinió, posició, concepte, consideració, etc. Per exemple:
No entenc la seva posició respecte de la gestió del museu.
Faré pública la meva opinió quan ho consideri oportú.
Sobre aquesta qüestió han canviat de parer.


El mot estoc designa la quantitat d'una mercaderia que hi ha en un magatzem. Per exemple:
Caldria saber quin estoc ens queda en el magatzem de Banyoles.
A partir d'aquest mot s'han creat derivats com ara estocar o, estocatge. Cal tenir en compte, però, que aquests derivats no són habituals en la llengua general, sinó que són propis d'un àmbit específic.
Així, per designar l'acció de guardar mercaderies en un magatzem habitualment s'usa el verb emmagatzemar i el substantiu que se'n deriva és emmagatzematge. Per exemple:
Cal reservar una gran superfície per emmagatzemar productes.
Ofereix serveis d'emmagatzematge i transport.


Com es diu incorriente en català?
Es pot dir rebut incorrent en català?

En l'àmbit econòmic, per fer referència al rebut d'un pagament que un banc retorna perquè falta saldo en el compte del deutor cal fer servir l'adjectiu incorrent.


La comarca del Moianès es va crear l'abril de 2015 i està integrada pels municipis següents: Calders, Castellcir, Castellterçol, Collsuspina, l'Estany, Granera, Moià, Monistrol de Calders, Sant Quirze Safaja i Santa Maria d'Oló.
En la segona edició del Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, publicada el 2009, aquests municipis encara consten en les comarques a les quals corresponien abans de la data de creació de la comarca del Moianès.
Amb la creació de la comarca del Moianès queden modificades les comarques del Bages, Osona i el Vallès Oriental.


Règim verbal de preocupar
li preocupa o el preocupa?
preocupar-se per o preocupar-se de?

El verb preocupar, quan s'utilitza per indicar que una cosa causa inquietud o temor en algú, o bé que li ocupa l'ànim, pot ser transitiu o intransitiu. Així doncs, pot anar seguit d'un complement directe o indirecte i en tots dos casos expressa el mateix significat. Per exemple:
Què preocupa els ciutadans? (ús transitiu)
Què preocupa als ciutadans? (ús intransitiu)
El que preocupa la gent és la falta d'informació. (ús transitiu)
El que preocupa a la gent és la falta d'informació. (ús intransitiu)
Si es vol fer la pronominalització del complement, cal tenir en compte si el verb té un ús transitiu o intransitiu . En el cas que sigui transitiu portarà un complement directe, que es podrà pronominalitzar amb els pronoms el, la, els o les, si és de tercera persona. En canvi, si el verb és intransitiu, el complement indirecte es pronominalitzarà amb li o els, tant si és masculí com si és femení. Per exemple:
El preocupa massa el que pensin els altres.
La preocupa massa el que pensin els altres.
Les preocupa massa el que pensin els altres.
Li preocupa massa el que pensin els altres.
Els preocupa massa el que pensin els altres. (ús transitiu o intransitiu)
Amb el mateix significat, aquest verb es pot utilitzar pronominalment: preocupar-se. En aquest cas, pot anar seguit de la preposició per, i també de, i indica l'objecte de la inquietud. Per exemple:
Preocupar-se pel pare ara no serveix de res.
Es preocupa per qui no s'ha de preocupar.
Jo em preocupava de veure l'àvia sempre trista.
Quan aquest verb pronominal significa que algú s'ocupa d'una cosa, s'utilitza la preposició de. Per exemple:
No s'ha preocupat de reservar habitació i ara no en tenim.
Preocupa't de les teves coses, que tens prou feina.


Com es diu rajar ('criticar') en català?

El verb castellà rajar (pronunciat amb jota castellana) fa referència, en llenguatge col·loquial, a l'acció de criticar. En català aquest significat es pot expressar amb diversos verbs o expressions d'acord amb el registre de cada situació i d'acord amb el parlar de cada usuari, com ara malparlar, dir el nom del porc, dir-ne de tots colors, dir-ne de verdes i madures, dir-ne de coents, dir fàstics d'algú, deixar algú com un drap brut, repassar (o fer una repassada), estripar contra algú, dir les mil pestes, posar a parir, deixar verd algú, tirar (alguna cosa) per terra, etc. Per exemple:
Aquell sempre malparla de nosaltres quan no hi som.
Quan obre la boca, sempre és per criticar i dir-ne de coents!
Heu callat de cop perquè estàveu fent una repassada, oi?
Em va posar a parir davant de tothom. No li ho perdonaré mai.
Quan té el sentit de parlar de coses fútils, pel gust de parlar, en català es pot dir garlar, esbravar-se o esplaiar-se, entre d'altres. Per exemple:
Deixa'l que s'esbravi: no ha pogut anar de viatge perquè estava malalt.


Per expressar el sentit 'd'una manera immediata', es poden fer servir les expressions de seguida, immediatament, tot seguit, a l'instant, a l'acte, entre altres, però no d'immediat. Per exemple:
Si envies la consulta, t'ho resolen immediatament (i no t'ho resolen d'immediat).
Revelem fotos a l'instant (i no Revelem fotos d'immediat).


Apostrofació davant de sigles d'universitats: l'UAB o la UAB?, l'UOC o la UOC?

És habitual que el nom de les universitats aparegui abreujat mitjançant una sigla. A l'hora de decidir si cal apostrofar l'article la davant d'aquestes sigles, cal tenir en compte que l'apostrofació ve determinada per la manera com es llegeixen.
Quan la sigla es llegeix com un mot, si acaba en vocal és plana, mentre que és aguda si acaba en consonant. En el cas concret de les sigles que comencen amb la u de universitat, generalment aquesta u és àtona i, per tant, no hi ha apostrofació, perquè es tracta d'un mot femení començat amb u àtona. Per exemple:  la UOC (si es llegeix 'la uoc')
la UAB (si es llegeix 'la uab')
Quan la sigla es llegeix lletrejada, l'accent recau sobre la vocal tònica de l'última lletra. Com en el cas de les sigles llegides com un mot, com que la inicial de la sigla sol ser una u (de universitat), aquesta vocal és àtona i, per tant, l'article la tampoc no s'apostrofa. Per exemple:
la URL (si es llegeix 'la u-erra-ela')
la UAB (si es llegeix 'la u-a-be' )
La sigla també es pot llegir desplegada, i aleshores, quan el primer mot de la sigla és universitat, l'article tampoc no s'apostrofa, perquè és un mot femení començat amb u àtona. Per exemple: la URV (si es llegeix 'la Universitat Rovira i Virgili')
la UJI (si es llegeix 'la Universitat Jaume I')
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.1.2b i 4.1.2d)


La denominació cap i casal s'escriu sense guionets i amb minúscules inicials. Fa referència a la població més important d'un territori, és a dir, a la capital. És la denominació que tradicionalment s'ha donat a les ciutats de Barcelona i València, i actualment també es fa servir com a sobrenom per referir-s'hi. Per exemple:
Barcelona, cap i casal de Catalunya, acull un congrés d'experts en el sector tecnològic.
Els alumnes de segon visiten el cap i casal.


Carnaval o Carnestoltes?
els Carnavals o el Carnaval?
Majúscules i minúscules de Carnaval i Carnestoltes

Lèxic. Lèxic general; Convencions. Majúscules i minúscules

Les paraules Carnaval i Carnestoltes són equivalents quan es refereixen al període de caire festiu que precedeix la quaresma  i en què són típiques les rues i les festes de disfresses.
La forma Carnavals, en plural, no és adequada per anomenar aquesta festivitat. Per exemple:
Els Carnavals arriben aquest cap de setmana a la ciutat.
Per anomenar el ninot que presideix la festa se sol parlar del rei Carnestoltes.
Aquestes denominacions s'escriuen en majúscula quan fan referència a la festivitat en concret, mentre que es fa servir la minúscula quan s'utilitzen com a nom comú, cas en què poden aparèixer en plural. Per exemple:
Aquest any el Carnestoltes és al març.
Els carnavals dels dos últims anys no m'he disfressat.
Fem un carnaval cada any a l'escola.


Accentuació de formes antigues de topònims catalans
Tarraco o Tàrraco?
Barcino o Bàrcino?

Els topònims Barcino, Betulo, Egara, Iluro i Tarraco corresponen a la forma antiga dels topònims Barcelona, Badalona, Terrassa, Mataró i Tarragona, respectivament.
Com que aquestes formes antigues són esdrúixoles, malgrat que inicialment no portarien accent, s'ha optat per accentuar-les i així afavorir-ne una pronúncia adequada:
Bàrcino
Bètulo
Ègara
Íluro
Tàrraco


venir + participi: venir determinat, venir donat

El verb venir es pot fer servir amb valor atributiu seguit d'un participi com ara determinat, establert, marcat o donat. Per exemple:
La caiguda dels cabells ve determinada per diversos factors.
Tota la presentació va venir marcada per un guió massa rígid.
El seu significat ve donat per la situació que ocupa a l'oració.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (23.2.2a)


Per fer referència a cadascuna de les clapes rodones estampades o brodades en una roba o impreses en un paper, en català es poden utilitzar mots com ara lluna, pic o piquet.
Així doncs, es pot dir, per exemple:
Em compraré un vestit de llunes per ballar flamenc.
Duu una faldilla de piquets molt elegant.
La tria d'una paraula o altra variarà en funció de la mida de les clapes de l'estampat: lluna és més gran que pic i piquet.


La forma pertinença designa el fet de pertànyer a algú o a alguna cosa. També s'utilitza per referir-se a un objecte que pertany a algú. Per exemple:
Aquest carnet demostra la pertinença dels socis al club.
Cal que tingueu cura de les vostres pertinences durant el viatge.
El mot pertinència, en canvi, significa exclusivament 'qualitat de pertinent' i designa allò que ve a propòsit d'alguna cosa, que és adequat. Per exemple:
Crec que no és conscient de la poca pertinència del comentari que ha fet al xat.


Construcció de participi: 'donat' + nom ('considerant')
'Donat el caràcter que té' o 'Atès el caràcter que té'?

La construcció de participi donat + nom es fa servir amb el sentit de 'considerant'. Per exemple:
Donades les dificultats per anar fins a l'aeroport amb autobús, va decidir agafar un taxi.
Donat el caràcter que té, val més que no li'n tornis a parlar.
Altres construccions de participis que tenen aquest mateix sentit són atès + nom i vist + nom. Per exemple:
Ateses les dificultats per anar fins a l'aeroport amb autobús, va decidir agafar un taxi.
Vist el caràcter que té, val més que no li'n tornis a parlar.


'al davant' o 'per davant'?
'al darrere' o 'per darrere'?

Les expressions per davant (de) i per darrere (de) es fan servir per designar la part anterior o posterior d'una cosa, especialment per referir-se al lloc de pas. Per exemple:
Avui he passat per davant de la botiga però no t'he vist.
Aquest jersei es corda per darrere.
En canvi, per indicar una posició precedent o posterior en un grup ordenat, tant en sentit literal com figurat, s'usen altres expressions, com ara a/al davant (de) i a/al darrere (de). Per exemple:
No acabaré mai; tinc vint persones al davant.
L'equip local se situa al darrere en el marcador.
Va decidir posar la família al darrere de la feina.


En català, per parlar de la veu aspra com la de qui habitualment beu massa, es poden fer servir les formes veu d'aiguardent o veu de cassalla. Per exemple:
Ahir va sortir de nit i s'ha llevat amb veu d'aiguardent.
Alguns cantautors valencians són referents de veus de cassalla.
També es troba la forma derivada del nom cassalla: veu cassallera.


Pronunciació sorda de 'x' (ics o xeix)
Pronunciació 'cs' de 'taxi'

La lletra x (ics o xeix) es pronuncia amb el so sord de 'cs' en els casos següents:
entre vocals: asfíxia, axioma,  complexió, fixar, lèxic, luxe, màxima, òxid, sintaxi; Alexandre, etc.quan es dona consonant + vocal + ics, a final de mot: annex, apèndix, artífex, clímax, complex, crucifix, dúplex, fax, fix, hèlix, índex; Fèlix, etc.davant de consonant sorda: bissextil, exclusió, expandir, expectant, explosió, èxtasi, extingir, juxtaposar, mixtura, etc.Cal evitar la pronúncia sonora en casos com ara:
sintaxi 'cs' i no 'gz'
lèxic 'cs' i no 'gz'


Finals amb -essa i -esa de noms femenins: alcaldesa o alcaldessa?, deesa o deessa?

En general, s'escriuen amb ss, i cal pronunciar amb essa sorda (com passa), les formes femenines de determinats substantius que indiquen càrrec, activitat, professió i altres éssers. Per exemple:
abadessa, alcaldessa, batllessa, baronessa, comtessa, deessa, diablessa, duquessa, hostessa, jutgessa, metgessa
Convé remarcar, però, que marquesa i princesa s'escriuen amb s i, per tant, es pronuncien amb essa sonora (com casa).
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (2.6.3.2a)


Els adjectius probable i provable tenen significats diferents.
L'adjectiu probable, amb be alta, té el significat 'que hom té raons suficients per inclinar-se a creure que alguna cosa s'acomplirà, s'esdevindrà'. Per exemple:
És probable que doni alguna excusa.
Com que era probable que plogués, vaig agafar el paraigua.
L'adjectiu provable, amb ve baixa, té el significat 'que alguna cosa pot ser provada, demostrada'. Per exemple:
Que els efectes d'aquesta planta vagin bé per al refredat no és provable científicament.


Com es diu no ser de recibo en català?
Es pot dir no ser de rebut en català?

L'expressió castellana no ser de recibo, que es fa servir per dir que una cosa no compleix les condicions necessàries perquè ho accepti la resta, no té una traducció literal en català.
Segons el context, cal buscar una expressió equivalent, com ara és inadmissible, és inacceptable, no és prenedor, no s'hi val, no és just, no pot passar, no pot ser, no pot anar ni amb rodes, no és tolerable, és impresentable, etc. Per exemple:
El que és inadmissible és que vulgui fer passar bou per bèstia grossa.
No és just el to que fa servir amb els companys de feina.
Permeti'm que li digui que no pot ser que el poble hagi de confiar en polítics que no fan bé la seva feina.


Consonants nasals: grups -tn-, -tm-
Pronúncia de setmana i cotna: setmana o semmana?, cotna o conna?

En alguns mots, com ara setmana i cotna, els grups -tm- i -tn- es pronuncien amb doble ema i doble ena (es pronuncia, per tant, semmana i conna). Així, en aquests mots no és recomanable la pronúncia de la t, així com tampoc es recomana reduir el so a una sola ema o ena.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.4.3.1)


Grup '-tll-' (consonants laterals)
Pronúncia de 'espatlla', 'vetlla', 'motlle', etc.

Els sons laterals (ela o ela doble) es poden geminar en una sèrie de casos, i llavors s'escriuen amb les grafies tll i tl.
Se sol pronunciar palatal en els parlars nord-occidentals i centrals (espatlla,
pronunciat espall·lla). En canvi, es pronuncia alveolar en els parlars valencians i baleàrics, i la grafia utilitzada per representar-lo és tl (espatla,
pronunciat espal·la). Per exemple:
En català central i nord-occidental: els mots ametlla, espatlla, vetlla (vetllar)
motlle, es pronuncien amell·lla, espall·lla, vell·lla,
moll·lle, com una ela doble geminada.
En els parlars valencians i baleàrics, aquests mots es pronuncien amel·la, espal·la, vel·la o mol·le, com una ela geminada (tot i que en bona part del valencià, la pronúncia no és geminada sinó simple: amela, espala, vela, mole).


la Torre de Cabdella (municipi)
la Torre de Capdella (cap de municipi)
Capdella (nucli de població)
la Central de Capdella (nucli de població)
La denominació oficial del municipi és la Torre de Cabdella (escrit amb b), mentre que les denominacions oficials dels nuclis de població del municipi són la Torre de Capdella (cap de municipi), Capdella i la Central de Capdella (escrits amb p).
La forma normativa d'aquest topònim és Cabdella (del llatí CAPITELLA), presenta una evolució regular, que ha donat com a resultat el grup consonàntic que en català s'escriu -bd- (com en els noms cabdal, cabdell, etc.). Això no obstant, hi ha una divergència en la forma escrita del topònim, Cabdella/Capdella, en els noms oficials, provocat per l'aprovació del canvi sol·licitat per l'ajuntament corresponent en el cas dels noms dels nuclis de població.


La denominació oficial d'aquest nucli de població del municipi de la Torre de Cabdella és Obeix.
Contràriament, la forma normativa és Oveix, d'acord amb les regles de la gramàtica històrica catalana i de la documentació antiga d'aquest topònim, que presenta -v- (Ovece, any 834), una grafia que es conserva en els topònims (com en els del mateix municipi: Envall, Estavill, etc.).


Separació a final de ratlla de mots derivats i compostos

Quan s'ha de separar un mot derivat o un mot compost a final de ratlla es respecten els elements de què està format:
in-imaginable (se separa respectant el prefix de negació in-)
besavi se separa bes-avi (el prefix bes- significa 'dues vegades')
mal-avingut (se separa respectant l'adjectiu mal)
cel-obert (se separa respectant el primer mot del compost, cel)
nosaltres se separa nos-altres (i no no-saltres)
vosaltres se separa vos-altres (i no vo-saltres)
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.2.1h)


Per indicar 'amb relació a un fet, una cosa o algú', es poden fer servir, segons el context, les expressions següents: amb vista a, de cara a, a fi de, a efecte de, amb la intenció de, per tal de, per, quant a, pel que fa a, etc. Per exemple:
Han decidit prendre aquestes mesures amb vista a les eleccions que s'acosten.
Aquesta reunió s'ha fet amb la intenció d'obtenir una bona entesa i arribar a un acord.
L'expressió en ordre a és una mala adaptació del castellà en orden a.


La denominació oficial d'aquest municipi del Priorat és Cabacés.
Contràriament, la forma normativa d'aquest topònim —ben documentat des del segle XII— és Cabassers, ja que prové de l'àrab Avicabescer. D'acord amb el seu origen lingüístic, en català els noms que provenen de l'àrab s'adapten amb la grafia -ss- (com el topònim Alcàsser o el nom comú assut); així mateix, es manté la -r que ja hi figura en la documentació antiga (com és habitual en la toponímia catalana: Granollers, Ivars de Noguera, Llinars del Vallès, Pallars, etc.).


La denominació oficial d'aquest municipi de l'Alt Empordà és Capmany.
Contràriament, la forma normativa d'aquest topònim —ben documentat des del segle XII— és Campmany, ja que prové del llatí CAMPU MAGNU ('camp gran') i presenta una evolució regular, amb l'aglutinació del nom Camp (com en Campllong) i de l'adjectiu antic many, 'magne, gran' (com en els topònims Montmany, Vallmanya, etc.).


Castell-Platja d'Aro o Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró?

Actualment, el topònim oficial d'aquest municipi del Baix Empordà és Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró.
La Resolució PRE/3758/2023, de 7 de novembre, estableix el canvi de denominació del municipi de Castell-Platja d'Aro, que passa a denominar-se Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró.
Com que aquest canvi és molt recent, algunes obres de consulta (sobretot les publicades en paper) encara fan servir la forma antiga, Castell-Platja d'Aro. Això no obstant, com s'ha esmentat més amunt, avui aquesta denominació ja no s'ha d'usar, sinó que s'ha d'emprar únicament Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró.


'el Figueró i Montmany' o 'Figaró-Montmany'?

La denominació oficial d'aquest municipi del Vallès Oriental és Figaró-Montmany.
Contràriament, la forma normativa del topònim inicial d'aquest municipi —ben documentat des del segle XVI— és el Figueró, ja que correspon a la solució regular de la forma diminutiva del nom figuera amb el sufix -ó.
Així mateix, la forma oficial suprimeix inadequadament l'article el, que forma part del topònim, i la relaciona amb el segon topònim, Montmany, per mitjà d'un guionet, mentre que la relació entre tots dos topònims s'hauria d'indicar per mitjà de la conjunció i, el Figueró i Montmany (com és habitual en la toponímia catalana: Bigues i Riells, Cànoves i Samalús, la Coma i la Pedra, etc.).


La denominació oficial d'aquest municipi de l'Alt Empordà és Lladó.
Contràriament, la forma normativa d'aquest topònim —ben documentat des del segle X— és Lledó, ja que prové del llatí LOTONE ('lledó, lledoner') i presenta una evolució regular a partir de la forma llatina posterior LEDONE.
Aquest és un nom freqüent en la toponímia de l'àrea de la llengua catalana: Lledó d'Algars, Sant Cebrià de Lledó, Sant Joan de Lledó, etc.


L'expressió passar factura té dos significats. D'una banda, passar factura a algú té el significat de 'recordar a algú un favor que hom li ha fet, esperant que li retorni'. Per exemple:
Em va sortir amb un estirabot i em va passar factura per tots els greuges que tenia contra mi.
D'altra banda, l'expressió passar factura una cosa a algú significa 'una cosa tenir males conseqüències per a algú'. Per exemple:
La falta de descans li va acabar passant factura.


La denominació oficial d'aquest municipi de la Selva és Massanes.
Contràriament, la forma normativa d'aquest topònim —ben documentat des del segle XI— és Maçanes, ja que prové del llatí MATTIANA ('maçana, poma', en el sentit col·lectiu de 'pomerar') i presenta una evolució regular d'acord amb les regles de la gramàtica històrica catalana, que representen per mitjà de la grafia ç el so de essa sorda (com en molts topònims que tenen el mateix origen: Maçanet de la Selva, Maçanet de Cabrenys, Maçaners, can Maçana, coll de les Maçanes, etc.).


La denominació oficial d'aquest municipi del Bages és Navàs.
Contràriament, la forma normativa d'aquest topònim —ben documentat des del segle IX— és Navars, ja que es manté la -r que figura en la documentació antiga d'aquest nom, Nabares (com és habitual en la toponímia catalana: Granollers, Ivars de Noguera, Llinars del Vallès, Pallars, etc.).


La denominació oficial d'aquest municipi del Pallars Sobirà és Rialp.
Contràriament, la forma normativa d'aquest topònim —ben documentat des del segle IX— és Rialb, ja que prové del llatí RIVO ALBO ('riu blanc'), forma encara viva en el nom del riu de la mateixa vall, el Rialbo, i presenta una evolució regular d'acord amb les regles de la gramàtica històrica catalana, que ha donat com a resultat el grup consonàntic final que en català s'escriu -lb (com en els mots balb, bulb, calb, etc.).
Aquest és un nom freqüent en la toponímia catalana: la Baronia de Rialb, Rialb (nucli del municipi de Queralbs, al Ripollès), el Rialb, Sant Martí de Rialb, la Torre de Rialb, etc.


La denominació oficial d'aquest municipi de l'Alt Penedès és Torrelavit.
Contràriament, la forma normativa d'aquest nom de municipi —format per dos topònims ben documentats històricament, Terrassola al segle XII i Lavit al segle X— és Terrassola i Lavit, ja que els noms de municipis formats per dos topònims s'uneixen amb la conjunció i, mentre que en la tradició toponomàstica catalana no es formen nous topònims a partir de la unió de parts abreujades de noms diferents.


'Vulpellac, Fonteta i Peratallada' o 'Forallac'?

La denominació oficial d'aquest municipi del Baix Empordà és Forallac.
Contràriament, la forma normativa d'aquest nom de municipi —format per tres topònims ben documentats històricament, Vulpellac al segle X, Peratallada al segle XI i Fonteta al segle IX— és Vulpellac, Fonteta i Peratallada, ja que els noms de municipis formats per tres topònims es relacionen els dos primers amb coma i els dos darrers amb la conjunció i, mentre que en la tradició toponomàstica catalana no es formen nous topònims a partir de la unió de parts abreujades de noms diferents.


La denominació oficial d'aquest municipi de l'Alt Urgell és Josa i Tuixén, mentre que la denominació oficial del cap del municipi és Josa i Tuixent.
La forma normativa d'aquest topònim —ben documentat des del segle IX— és Tuixén, ja que en la documentació antiga Tuxen no presenta -t final, que no és, per tant, etimològica i que no es pronuncia.


Com es diu tener las de ganar en català?
Es pot dir tenir les de guanyar en català?

En castellà es fa servir l'expressió tener las de ganar per indicar que es tenen prou mitjans per assolir un èxit. En català, amb aquest significat i segons el context, es poden fer servir expressions com ara: tenir/dur les de guanyar, tenir tots els trumfos, tenir la paella pel mànec,  etc. Per exemple:
Jo de tu no ho faria perquè en aquest cas ell té les de guanyar.
La líder del partit té la paella pel mànec i no pactarà amb ningú que l'obligui a fer un pas en fals.


L'expressió castellana donde los haya, amb el significat de 'com n'hi ha pocs' o per presentar una qualitat en grau extrem, en català es pot expressar, segons el context, amb les expressions següents: com no n'hi ha d'altre, a més no poder, fora mida, ser el súmmum, fora de sèrie, d'allò més, etc. Per exemple:
El caviar, producte exquisit com no n'hi ha d'altre, té un preu prohibitiu.
És un músic fora de sèrie.
Van tractar d'un afer d'allò més delicat.


L'expressió dia a dia pot funcionar com a adverbi (Dia a dia millora el seu estat de salut) i també es pot fer servir com a substantiu. Quan funciona com un substantiu, s'usa per fer referència a la vida quotidiana. Per exemple:
Cal incorporar aquests hàbits en el dia a dia dels nens.
El seu dia a dia és molt dur perquè treballa de sol a sol.
Gaudeix d'una bona salut perquè té un dia a dia molt saludable


El nom de les vint-i-sis lletres de l'alfabet català és:
LletraNom
aa
bbe / be alta
cce
dde
ee
fefa
gge
hhac
ii / i llatina
jjota
kca
lela
mema
nena
oo
ppe
qcu
rerra
sessa
tte
uu
vve / ve baixa
wve doble
xics / xeix
yi grega
zzeta
Les lletres k i w només es troben en paraules d'origen estranger; per exemple: kiwi, swing; bypass, playback.
Convé recordar que els noms de les lletres no s'apostrofen: la ela, davant de u.
En la tradició ortogràfica
valenciana, les lletres efa, ela, ema, ena, erra i essa també reben les denominacions
efe, ele, eme, ene, erre i esse.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (2.1)


Per fer referència al sentit de donar a alguna cosa una direcció precisa, una orientació determinada o focalitzar, es pot fer servir, entre altres, la construcció centrar-se en. Per exemple:
El llibre se centra en la revolució industrial.
Hauries de centrar-te més en els deures de l'escola, i no mirar tant el mòbil.
L'urbanisme se centra a donar forma al creixement urbà.


Els mots conte, comte i compte tenen una pronúncia bastant similar i solen causar confusions a l'hora d'escriure'ls. Segons el significat, cal distingir les tres grafies:
Conte,
del verb contar, és sinònim de rondalla: L'àvia m'explicava contes de dracs en sortir de l'escola.
Comte, és el títol nobiliari: L'imaginari popular diu que el comte Arnau vivia al castell de Mataplana.
Compte, acció de comptar, càlcul d'una quantitat: He perdut el compte dels cops que li he dit que calli; un compte corrent. També és habitual com a interjecció, per dir 'alerta': Compte, no caiguis!


La preposició de en les dislocacions
De melons, en queden tres o Melons, en queden tres?

Quan es mou un element del lloc que ocupa habitualment dins de l'oració, si aquest element es pot pronominalitzar, aleshores deixa un pronom de represa en el lloc que ocupa habitualment.
A banda de l'aparició d'un pronom, de vegades, la dislocació d'un element també pot provocar que aquest element estigui introduït per la preposició de. L'aparició o no d'aquesta preposició depèn del tipus d'element dislocat i de si la dislocació és a la dreta o a l'esquerra.
1. Quan es disloca un nom o sintagma nominal no introduït per un article o un demostratiu, i aquest sintagma fa de complement directe (o també de subjecte d'una oració inacusativa), aleshores el pronom de represa és en. En aquesta casos, apareixerà la preposició de segons el tipus de dislocació de què es tracti:
a) Quan la dislocació és a la dreta, el sintagma nominal sempre està introduït per la preposició de. Per exemple:
En queden tres, de melons.
En trobo pocs, de bolets.
b) Quan la dislocació és a l'esquerra, la preposició de és optativa. De fet, segons els parlars hi ha més o menys tendència a encapçalar el sintagma dislocat amb la preposició de: sol aparèixer en nord-occidental, central i septentrional, mentre que no hi ha tanta tendència a posar-la en la resta de parlars. Per exemple:
(De) melons, en queden tres.
(De) bolets, en trobo pocs.
2. En canvi, quan es disloquen adjectius o sintagmes adjectivals, hi hagi el pronom de represa que hi hagi, és optatiu encapçalar l'element dislocat amb de, tant si es tracta d'una dislocació a l'esquerra com d'una dislocació a la dreta. Per exemple:
(De) llesta, ho era molt.
Hi va estar deu minuts ben bons, (d')inconscient.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (33.3.2c, 16.5.2.2b, 18.6.3.1c, 18.6.3.1d i 19.3.4.2b )


El verb instigar és transitiu, és a dir, regeix un complement directe de persona, seguit d'un altre complement, que pot ser introduït per la preposició a davant d'infinitiu o la conjunció que seguida d'una oració. Per exemple:
Va instigar els assistents que boicotegessin la reunió.
El va instigar a cometre el robatori.
Algunes oracions es poden presentar sense complement directe. En aquests casos cal tenir en compte que el complement que regeix el verb instigar ha d'anar introduït  per la preposició a, és a dir, l'estructura és 'instigar a una cosa'. Per exemple:
Aquell jove tenia tendència a instigar a la rebel·lió.


Pronunciació dels grups pn-, ps-, pt-, gn- i mn- a inici de mot
Com es pronuncia psicologia?

Els mots que comencen amb els grups consonàntics pn-, ps-, pt, gn-, mn- i alguns altres normalment es pronuncien emmudint la primera lletra. Ara bé, en un context molt formal en què la dicció és molt acurada, de vegades es pronuncia tot el grup consonàntic.
Aquests grups consonàntics es troben generalment en manlleus i noms propis d'altres llengües, com ara:
pn-: pneumàtic, pneumònia, etc.
ps-: psicologia, pseudònim, etc.
pt-: pterodàctil; Ptolomeu, etc.
gn-: gnom, gnosticisme, etc.
mn-: mnemotècnic i derivats.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (2.3.2)


El plural de carril bici és carrils bici.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El substantiu dret pot regir tant la preposició a com la preposició de davant de nom o d'infinitiu. Per exemple:
El dret a vot o El dret de vot.
El dret a decidir o El dret de decidir.
Ara bé, cal fer notar que en determinats contextos es fa servir una preposició i no l'altra. Per exemple:
Sempre ha defensat que tothom tingui dret a l'educació.
No tens cap dret a dir-me això.
Els masovers reivindiquen el seu dret d'accés a la propietat de la terra.


Com es diu pringar (sentit figurat) en català?
Com es diu pringado, pringada (sentit figurat) en català?

El verb castellà pringar es fa servir col·loquialment en sentit figurat per dir que algú té una experiència negativa, especialment perquè li toca treballar més que els altres. En català per indicar aquest sentit habitualment es fan servir les expressions llepar, haver begut oli, tocar el rebre, fotre's (o fer-se fotre), etc. Per exemple:
Soc l'únic voluntari, ja he llepat.
No sé com s'ho fa però sempre li toca el rebre.
No va voler demanar ajuda, doncs ara que es faci fotre.
Pel que fa a l'adjectiu castellà pringado, pringada, segons el context, es poden utilitzar les formes equivalents desgraciat, desgraciada,
marginat, marginada
o
passerell, o les expressions fer el préssec o fer el paperina. Per exemple:
És el marginat de la classe, ningú vol seure al seu costat.
Acaba de descobrir que el seu fill li ha mentit durant anys, és un passerell.
Li van dir que venia un huracà i s'ho va creure, sempre fa
el préssec.


L'expressió tirar milles, que es fa servir amb el sentit d''avançar d'una manera àgil per arribar abans a algun lloc', és admissible tant amb sentit físic com figurat, al costat d'altres expressions ben habituals com ara fer via, fer camí, tirar pel dret, posar la directa, etc. Per exemple:
No t'encantis amb el paisatge, que encara queda un bon tros i es fa fosc. Hem de fer via!
No ens faran mai cas, és com parlar amb la paret, tirem pel dret!
Va, tira milles! Ho has de superar, no pensis més en ell.


Duplicació de d, c i g
Mots amb dd, cc i gg

Les consonants d, c i g apareixen duplicades en els mots següents (i derivats):
dd: addenda, addicció, addició, addicte, additiu, adductor, adduir...cc: abjecció, accelerar, accent, accepció, accés, accident, acció, fricció, objecció, succedani, succeir, tracció...gg: suggerir, suggeriment, suggestió, suggestionar...
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (2.7.3.2c i 2.7.4.3c)


Hi ha un curt nombre de mots que porten un accent distintiu (anomenat diacrític) per diferenciar-los d'altres mots que s'escriuen igual, amb els quals es podrien confondre. És el cas de què i que.
S'escriu què (quès en cas que tingui plural) en els casos següents:
quan és un pronom relatiu precedit de preposició: el bus amb què heu vingut;quan és un pronom que equival a 'quina cosa': Què vols?, No sé què hi ha, Què dius ara!;amb el significat de 'quid d'una qüestió': Encara m'han de dir el què, Cal analitzar tots els quès i els perquès.S'escriu que en els casos següents:
quan és un pronom relatiu no precedit de preposició: el llibre que vols;quan és una conjunció: Vull que entris;quan és una conjunció que introdueix interrogatives totals: Que plou?quan és un adverbi que expressa èmfasi (equivalent a 'molt'): Que ruc!;quan és un adjectiu quantitatiu: Que cotxes tenen!
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (3.1.3)


fideuà o fideuada?
mascletà o mascletada?
Emmudiment de la d entre vocals

En els parlars valencians, l'emmudiment de la d entre vocals, sobretot en les terminacions -ada i -ador, és un fenomen bastant generalitzat en registres col·loquials. Per exemple, menjada (menj[á]) o menjador (menj[aó]r). Ara bé, en contextos formals s'evita aquest emmudiment.
L’elisió de la d intervocàlica és un fenomen tan generalitzat en aquests parlars que alguns mots propis del folklore, com ara cremà, mascletà, mocadorà, o algun altre com fideuà, s’han estès a la llengua general més enllà de l’àmbit col·loquial i tenen una tradició escrita sense d.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.4.3.3)


L'expressió va i, que generalment va seguida del verb que complementa, es fa servir per expressar que l'acció indicada pel verb s'ha fet inesperadament i sense pensar-s'hi, com ara va i diu... Aquesta expressió és pròpia de l'àmbit col·loquial i per aquest motiu convé restringir-ne l'ús a contextos propis d'aquest registre. Per exemple:
No havia tingut mai cap problema amb ell i en una setmana va i hi tinc dues enganxades.
Estàvem parlant amb tota normalitat i va i me'n diu una de fresca.
Va la Miranda i diu: "que porteu les entrades?"
Habitualment aquesta expressió s'utilitza amb el verb anar conjugat en la tercera persona del singular, però també són possibles construccions com Et vaig dir que era un secret, i tu vas i ho expliques a tothom!, amb el verb conjugat en altres persones.
Per expressar un significat semblant, hi ha altres expressions que també poden ser adequades segons el context: sense més ni més, de cop i volta, quan menys t'ho penses, i resulta que, jo que, etc. Per exemple:
No havia tingut mai cap problema amb ell i en una setmana jo que hi tinc dues enganxades.
Estàvem parlant amb tota normalitat i sense més ni més me'n diu una de fresca.
La Miranda de cop i volta diu: "Que porteu les entrades?"


De tant que et vull, et trac un ull
Com es diu 'Los que se pelean se desean' en català?
Com es diu 'Hay amores que matan' en català?

L'expressió De tant que et vull, et trac un ull es fa servir per expressar que l'amor de vegades és irracional i fa més mal que bé. Aquesta expressió presenta diverses variants, per exemple: Tant te vull, que et trac un ull; Tant et vull, que et trec un ull, etc.
Altres expressions que poden expressar el mateix significat o un significat semblant, segons el context, són:
De tant que l'estima, l'abonyega
De tant que t'estimo, t'apunyego
L'amor i l'odi són dues cares de la mateixa moneda


L'expressió treure gatons vius de gata morta es fa servir amb el sentit de 'treure profit d'allò que semblava inaprofitable'. Amb aquest mateix significat, es poden fer servir altres expressions, segons el context: traure suc de les pedres, fer feix de tota llenya, fer niu de tota brossa, treure sang d'un cos mort, pescar en aigua tèrbola, etc. Per exemple:
Amb la tela que volien llençar es va fer un mocador i un moneder, sempre treu gatons vius de gata morta.
Ell trau suc de les pedres amb la seva retòrica: es va endur la catifa més cara de la botiga a preu de saldo.
Fins i tot ha restaurat una cadira que estava feta un nyap. D'això se'n diu fer niu de tota brossa.
Tenia el do de pescar en aigua tèrbola: va aprofitar el càrrec polític per blanquejar diners.


El refrany Comptes vells, baralla nova significa que el fet d'anar a retreure deutes antics sol dur baralles. Per exemple:
I allà mateix li va tornar a retreure que no li hagués donat suport quan hi va haver el conflicte familiar amb la repartició dels béns: Comptes vells, baralla nova!
Aquest refrany té diverses variants, algunes de les quals són les següents: Comptes vells, baralles noves; Drets vells, baralles noves; Qui demana compte vell demana baralla nova, i Qui reclama dret vell planteja baralla nova.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Indumentària. Confecció

En general, la forma xapa designa una placa metàl·lica, habitualment rodona, que s'enganxa a la roba amb un imperdible i pot ser un emblema, una insígnia, un dibuix, etc.
En canvi, la forma pin és un emblema o senyal que es porta a la solapa o subjecte a la roba, de caràcter commemoratiu, propagandístic o lúdic. Habitualment és més petit que la xapa i no es tanca amb un imperdible, sinó amb una punxa i un tancament rodó.


dron
En català, el terme dron designa l'aeronau no tripulada i reutilitzable, capaç de funcionar amb un grau més o menys elevat d'autonomia, que obeeix les indicacions remotes d'un pilot o bé la programació introduïda. Per exemple:
Un dron va sobrevolar la plaça durant tots els discursos que es van fer.
La sigla de dron és UAV, que correspon a la denominació anglesa unmanned aerial vehicle (vehicle aeri no tripulat). El terme que s'usa habitualment  en anglès és drone.


En català, les locucions
de pel·lícula,
de cine
o de revista indiquen que una cosa és sumptuosa o bé tan increïble que no sembla real. Per exemple:
El lloc on va fer les fotos era de pel·lícula.
Els diumenges es vestien de gala i semblaven una parella de cine / de revista.
Cal tenir en compte que hi ha altres formes, també habituals en català, per expressar significats semblants, segons el context:
fantàstic, fabulós, increïble, prodigiós, novel·lesc, màgic, espectacular, impressionant, de somni, etc.


Com es diu tirar del carro (sentit figurat) en català?
Es pot dir tirar del carro (sentit figurat) en català?

L'expressió castellana tirar del carro es fa servir en un registre informal per indicar que algú s'encarrega d'una tasca o responsabilitat i n'assumeix el pes. El català disposa d'altres expressions pròpies per expressar aquest significat o un significat semblant, per exemple: carregar els neulers, portar el pes, portar el timó, portar la batuta, portar les regnes, posar-se al davant, etc. Per exemple:
Si no fos per la Muriel, que sempre carrega els neulers, ja haurien tancat la paradeta.
En la majoria de famílies qui porta el pes encara és la dona.
S'ha posat al davant de l'associació perquè ningú volia saber-ne res.


hl
hL
Els símbols de hectolitre són hl i hL.


Ortografia de p i b a final de mot i a final de síl·laba

L'escriptura de les consonants p i b pot presentar dubtes quan es troben a final de paraula (per exemple: p i b sonen 'p' a llop i a club), i també quan es troben a final de síl·laba i en interior de mot (en paraules com ara abdomen, dissabte o lapsus).
A final de paraula convé tenir en compte les indicacions següents:
1. A final de mot i darrere de vocal o diftong tònics se sol escriure p:
cap, cep, concep, drap, esclop, estrep, llop, miop, naip, rep, sap, tip, xarrup, etc.
Hi ha aquestes excepcions, que s'escriuen amb b:
Els mots adob i enceb, per raons etimològiques.Mots cultes, mots provinents d'altres llengües i mots onomatopeics, com ara: aljub, baobab, bub-bub, club, cub (diferent de cup), efeb, esnob, tub; Jacob, Carib.
2. Darrere de vocal àtona o consonant en general s'escriu p o b segons la lletra que contenen la forma en femení o els seus derivats. Per exemple:
llamp (llampec), esquerp (esquerpa), àrab (arabesc), calb (calba; però el pseudoderivat calvície), destorb (destorbar); Sogorb (sogorbí), Tremp (trempolí).
Les terminacions -fob (relacionat amb fòbia) i -síl·lab (relacionat amb síl·laba) s'escriuen amb b: aeròfob, neòfob, xenòfob, monosíl·lab, polisíl·lab.
Convé notar que el topònim Rialb s'escriu amb b per raons etimològiques, a pesar del gentilici rialpenc.
En interior de paraula
S'escriuen amb b les paraules que comencen amb la síl·laba sub-. Per exemple:
subjecte, subjuntiu, submarí, submergir, subministrar, submissió, subscriure, subsidi, subsistir, subsol, substància, substantiu, substituir, substrat, subvenció
A banda d'aquest cas, per a l'ortografia de p i b en interior de paraula és útil repassar aquestes llistes. Recullen alguns mots en què p/b es troben en aquesta posició i en el mateix context gràfic:
Amb p                 Amb bapnea, apte, aptitudabdicar, abdomen, abjurar, abnegat, abscissa, absent, absenta, absis, absoldre, absorbir, abstenir-secapçal, capdamunt, capdavall, capficar, capgirar, capvesprecabdal, cabdell, cabdillopció, optar, òptica, òptim obcecar, objecte, obscur, observar, obtenir, obtúsacceptar, adoptar, baptisme, captar, captiu, escriptor, recepta, reptar, reptedissabte, dubte, hebdomadari, sobte, subtil
Consulteu el diccionari per a més dubtes sobre les grafies p i b.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (2.7.1.2)


Ortografia de t i d a final de mot i a final de síl·laba

L'escriptura de les consonants t i d pot presentar dubtes quan es troben a final de paraula (per exemple: t i d sonen 't' a empat i a actitud), i també quan es troben a final de síl·laba i en interior de mot (en paraules com ara atles o advent).
A final de paraula convé tenir en compte les indicacions següents:
1. Darrere de vocal o diftong tònics se sol escriure t:
abat, beneit, buit, eixerit, entrecot, humit, oblit, paret, possibilitat, quedat, realitat, salut, set, visigot, etc.
Hi ha aquestes excepcions:
El mot fred, per raons etimològiques.Els noms femenins acabats en -itud, -etud: actitud, gratitud, magnitud, quietud, solitud, sol·licitud, etc. (també els plurals: actituds, gratituds, etc.).Mots cultes o mots provinents d'altres llengües com ara: fluid, gihad, quid, sud; Alfred,  David, Bagdad, Belgrad, Txad, etc.
2. Darrere de vocal àtona o consonant es poden seguir aquestes indicacions:
En general s'escriu t o d segons la lletra que contenen la forma en femení o els derivats. Per exemple: esvelt (esveltesa), líquid (liquidesa), llard (llardós), ràpid (ràpida), sord (sordesa), sort (sortós), tard (tardar), verd (verda).
Cal notar que a vegades no es pot relacionar el mot amb un derivat, i llavors cal aprendre la grafia del mot: accèssit, àpat, púlpit, superàvit, etc.S'escriuen amb -nt final tots els gerundis: cantant, empenyent, dormint, girant, etc.S'escriuen amb d final les terminacions -ard, -ord, -ald, -and, -end, -und: estendard, guepard, babord, estribord, herald, educand (diferent de educant, gerundi), dividend, fecund, immund, etc.S'escriuen amb d final alguns mots cultes o mots provinents d'altres llengües com ara: aràcnid, bòlid (diferent de bòlit, 'tros de fusta cilíndric'), èquid, etc.
En interior de paraula i final de síl·laba es poden seguir aquestes indicacions:
S'escriu generalment t: atlàntic, atles, atleta, atmosfera, atzagaiada, atzar, atzavara, decatló, istme, etc.Es troba d en molts mots que comencen amb ad-: adjacent, adjectiu, adjudicar, adjuntar, adjurar, admetre, administrar, admirar, admissió, advent, adverbi, advers, advocat, etc. Es troba d en alguns mots cultes i mots provinents d'altres llengües: bàdminton, cadmi, sandvitx, vodka, etc.
Consulteu el diccionari per a més dubtes sobre les grafies t i d.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (2.7.3.2)


Ortografia de c i g a final de mot i a final de síl·laba

L'escriptura de les consonants c i g pot presentar dubtes quan es troben a final de paraula (per exemple: c i g sonen 'c' a foc i a càstig), i també quan es troben a final de síl·laba i en interior de mot (en paraules com ara aràcnid o maragda).
A final de paraula convé tenir en compte les indicacions següents:
1. Darrere de vocal o diftong tònics se sol escriure c:
afalac, sac, arcaic, batec, embolic, escric, albercoc, estoic, poruc, puc, ruc, etc.
Hi ha aquestes excepcions:
Alguns mots cultes, mots provinents d'altres llengües o mots onomatopeics, com ara: buldog, estrateg, gag, mag ('persona que practica màgia'; diferent de mac, 'pedra petita'), reg ('irrigació'; diferent de rec, 'solc') tuàreg, zig-zag; Hug, etc.Els mots acabats en -agog: pedagog, demagog, etc.
2. Darrere de vocal àtona o consonant es poden seguir aquestes orientacions:
En general els mots s'escriuen amb c o g segons la lletra que contenen la forma en femení o els derivats: càstig (castigar), dramaturg (dramatúrgia), estómac (estomacal), fang (enfangar), fàrmac (farmàcia), pròdig (prodigar), etc.
Però cal tenir present que s'escriuen amb c els mots aràbic (tot i que hi ha aràbiga) i fàstic (tot i que hi ha fastigós), i els mots plans acabats en -ec (llevat de si es tracta del sufix -leg): ànec, càrrec, càvec, espàrrec, feréstec, llòbrec, mànec, préssec, recàrrec, rònec, ròssec, tràfec, xàfec, etc.
S'escriu amb c final la primera persona del present d'indicatiu d'alguns verbs de la segona conjugació, com: aprenc, caic, entenc, fonc, etc.S'escriuen amb g els mots cultes acabats en -fag, -fug i -leg: esòfag, fitòfag, febrífug, hidròfug, anàleg, cardiòleg, homòleg, etc.
En interior de paraula i final de síl·laba es poden seguir aquestes indicacions:
S'escriu c, en general, davant de c, t, s i z: occident, reacció, arquitecte, cactus, facsímil, sacsó, èczema, etc.S'escriu g, en general, davant de d, g, m i n: amígdala, maragda, suggerir, augment, dogma, estigma, cognom, impregnar, signe, etc.
Però hi ha mots cultes o provinents d'altres llengües que no segueixen aquesta pauta: acne, anècdota, aràcnid, gàngster, pícnic, sinècdoque, tècnic, tungstè, etc.
Consulteu el diccionari per a més dubtes sobre les grafies c i g.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (2.7.4.3)


Per expressar el fet d'acordar de trobar-se o quedar per veure's amb algú, la forma que es fa servir habitualment en català és el verb
citar-se. Per exemple:
Escriptors i filòsofs se citen en aquesta trobada anual.
Un miler de persones es van citar a la Festa de la Clotxa, a la Palma d'Ebre.
Ens hem citat a les deu per tractar els assumptes pendents.
Darrerament s'ha estès l'ús de la locució donar-se cita amb aquest mateix significat, però cal recordar que és preferible utilitzar el verb citar-se.