economia: econ.
edició: ed.
editor, editora: ed.
editorial: ed.
educació general bàsica: EGB
educació secundària obligatòria: ESO
efecte: e/
efecte a cobrar: e/c, e/cobr
efecte a pagar: e/p, e/pag
efectiu: ef.
Eminentíssim Senyor: Emm. Sr.
empresa de treball temporal: ETT
entitat municipal descentralitzada: EMD
entrada: entr.
entresol: entl.
abans de la nostra era: a. de la n. e.
després de la nostra era: d. de la n. e.
salvat error o omissió: s. e. o o.
escala: esc.
escola: esc.
escola institut: EI
escola universitària: EU
església: esgl.
especialment: esp.
específicament: espf.
esquerre, esquerra: esq.
estació: est.
estació depuradora d'aigües residuals: EDAR
estacionament: estac.
Estats Units d'Amèrica: EUA
et alii ('i altres'): et al.
etcètera: etc.
Excel·lència: E.
Excel·lentíssim Senyor: Excm. Sr.
Excel·lentíssima Senyora: Excma. Sra.
excepció: exc.
excepte: exc.
exemple: ex.
per exemple: p. e., p. ex., v. gr.
expedició: exped.
expedidor, expedidora: expd.
expedient: exp.
expedient de regulació d'ocupació: ERO
expedient de regulació temporal d'ocupació: ERTO
extensió: ext.
exterior: ext.


facsímil: facs.
factura: fra.
la meva factura: m/fra
facultat: fac.
fascicle: fasc.
a favor de: f/
a favor meu: f/m
al meu favor: m/f
ferrocarril: FC
festiu: fest.
fidelitat sense fils (wireless fidelity): Wi-Fi
figura: fig.
finca: fca.
foli: f., F
forestal: for.
formació professional: FP
format de document portàtil (portable document format): PDF
format de text enriquit (rich text format): RTF
franc a la fàbrica: f. f.
franqueig a destinació: FD
franquícia de correu (o Servei Nacional): SN
freqüència modulada: FM
en funcions: e. f.
funicular: fun.
furgoneta: furg.

Optimot, Departament de Política Lingüística, Generalitat de Catalunya


Abreviatures i sigles més habituals: G - H

general: gral.
gir postal: GP
gir telegràfic: GT
el meu gir: m/g
govern: gov.
grup comú d'experts en fotografia (Joint Photographics Experts Group): JPEG
Guàrdia Civil: GC
Guàrdia Urbana: GU
habitants: h.
habitatge de protecció oficial: HPO
història: hist.
Honorable Senyor: H. Sr., Hble. Sr.
Honorable Senyora: H. Sra., Hble. Sra.
hospital: hosp.


ibídem: ib., ibíd.
id est ('és a dir'): i. e.
ídem: íd.
Il·lustre Senyor: I. Sr., Il·ltre. Sr.
Il·lustre Senyora: I. Sra., Il·ltre. Sra.
Il·lustríssim Senyor: Im. Sr., Il·lm. Sr.
Il·lustríssima Senyora: Ima. Sra., Il·lma. Sra.
import: imp.
impost: impt.
impost sobre activitats econòmiques: IAE
impost sobre béns immobles: IBI
impost sobre el valor afegit: IVA
impost sobre la renda de les persones físiques: IRPF
impremta: impr.
incorporat, incorporada: inc.
índex de preus de consum: IPC
indústria: ind.
inferior: inf.
inspector, inspectora: insp., IP
institut: inst.
institut d'ensenyament secundari: IES
institut de batxillerat: IB
institut de formació professional: IFP
instrucció [document]: I
intendent, intendenta: int., IT
intendent major, intendenta major: int. m., ITM
interès: int.
interfase multimèdia d'alta definició (high-definition multimedia interface): HDMI
interí, interina: int.
interior: int.
internacional: internac.
introducció: intr.
itinerari: it.


Abreviatures i sigles més habituals: J - L

junta de govern: j. de gov.
junta directiva: j. dir.
jurídic, jurídica: jur.
jurisprudència: jurispr.
jutjat de primera instància: j. de 1a. inst.
laborable: lab.
làmina: làm.
lesbianes, gais, bisexuals, transgèneres i intersexuals: LGBTI
limitada: ltda.
limitat: ltat.
línia d'abonat digital asimètrica (asymmetric digital subscriber line): ADSL
lingüista: ling.
lingüístic: ling.
llei: L
Llei d'enjudiciament civil: LEC
Llei d'enjudiciament criminal: LECr
Llei de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú: LRJPAC
llei orgànica: LO
llenguatge d'etiquetatge d'hipertext (hypertext markup language): HTML
lletra de canvi: l/
lletra de crèdit: l/cr
lletra meva: l/m
la meva lletra: m/l
llicenciat, llicenciada: llic.
localitzador uniforme de recursos i localitzador universal de recursos (uniform resource locator / universal resource locator): URL
loco citato ('en el lloc citat'): loc. cit.


Magnífic Senyor: Mgfc. Sr.
Magnífica Senyora: Mgfca. Sra.
majúscula: maj.
manuscrit: ms.
màxim, màxima: màx.
memòria d'accés aleatori (random access memory): RAM
memòria només de lectura (read only memory): ROM
mercaderia: merc.
mercantil: merc.
mesos terme: m/t
mesos vista: m/v
metre lineal: m lin.
mil·lèsim, mil·lèsima: mil·l.
mínim, mínima: mín.
minúscula: min.
minusvàlid, minusvàlida: minusv.
modulació d'amplitud: AM
missatge de text (short message service): SMS
Molt Honorable Senyor: M. H. Sr., M. Hble. Sr.
Molt Honorable Senyora: M. H. Sra., M. Hble. Sra.
Molt Il·lustre Senyor: M. I. Sr., M. Il·ltre. Sr.
Molt Il·lustre Senyora: M. I. Sra., M. Il·ltre. Sra.
monestir: mtir.
monsenyor: Mons.
monument: mon.
mossèn: Mn.
mosso d'esquadra, mossa d'esquadra: m. d'e., ME
Mossos d'Esquadra [institució]: M. d'E, ME
municipal: mpal.
museu: mus.


Abreviatures i sigles més habituals: N - O

nacional: nac.
negociat: neg.
negreta: negr.
nombre: nre.
nominal: nom.
nominatiu: nom.
nota: n.
nota bene ('advertiu-ho bé'): n. b., NB
nota de l'autor, nota de l'autora: n. de l'a.
nota de l'editor, nota de l'editora: n. de l'e.
nota de la redacció: n. de la r.
nota de la traductora: n. de la t.
nota del traductor: n. del t.
número: n., núm.
sense número: s/n
número d'afiliació a la Seguretat Social: NASS
número d'identificació fiscal: NIF
número d'identitat d'estrangers: NIE
número internacional normalitzat per als llibres (international standard book number): ISBN
número internacional normalitzat de publicacions en sèrie (international standard serial number): ISSN
obligatori: oblig.
observació: obs.
oficial: of.
ona pesquera: OP
ona curta: SW, OC
ona mitjana: MW, OM
opus citatum ('en l'obra citada'): op. cit.
ordre [document]: O
ordre de pagament: OP
ordre ministerial: OM
a l'ordre de: o/
a la meva ordre: m/o
per ordre: p. o.
organització no governamental: ONG


pagament: pag.
pagament immediat: p. i.
pagaré: p/
pàgina: p., pàg.
paquet: paq.
parada: par.
parcel·la: parc.
particular: part.
partida: part.
passat: pt.
passatge: ptge.
passeig: pg.
en pau descansi (o descansi en pau): EPD
pavelló: pav.
pes brut: p. b., PB
pes net: p. n., PN
petita i mitjana empresa: PIME
plaça: pl.
població: pobl.
per poder: p. p.
policia militar: PM
polígon: pol.
popular: pop.
porta: pta.
portal: ptal.
post meridiem ('després del migdia'): p. m.
post scriptum ('després de l'escrit'): p. s., PS
postdata: p. d., PD
prefectura: pref.
preferència: prefer.
preguntes més freqüents: PMF
president, presidenta: pres.
preu de venda al públic: PVP
prevere: prev., pvre.
primer: 1r, 1r., 1.r
primera: 1a, 1a., 1.a
principal: pral.
principi: princ.
prioritat: prior.
producte interior brut: PIB
producte nacional brut: PNB
producte nacional net: PNN
professor, professora: prof.
programa: progr.
prohibit, prohibida: proh.
proppassada: ppda.
proppassat: ppt.
propvinent: pvt.
proves d'accés a la universitat: PAU
província: prov.
pujada: pda.
punt quilomètric: PK


Abreviatures i sigles més habituals: Q - R

quadruplicat: quadr.
quart: 4t, 4t., 4.t
quarta: 4a, 4a., 4.a
quarta generació: 4G
quintuplicat: quint.
rambla: rbla.
recerca i desenvolupament: R+D
recursos humans: RH
reedició: reed.
referència: ref.
referència meva: r/m
regió: reg.
registre: reg.
reimpressió: reimpr.
la meva remesa: m/r
remitent: rnt.
reservada: rvda.
reservat: rvat.
resolució: R
responeu si us plau: r. s. u. p., RSUP, RSVP
reverend: Rev., Rnd.
reverenda: Rev. Rnda.
Reverendíssim Senyor: Rvdm. Sr.
Reverendíssima Senyora: Rvdma. Sra.
revisat, revisada: rev.
revista: rev.
rodona [tipografia]: rod., rna.
ronda: rda.


sagrada: sgda.
sagrat: sgt.
sant: St.
santa: Sta.
secretari, secretària: secr.
secretari general, secretària general: secr. gral., SG
secretaria: secr.
secretaria general: SG
segle: s.
segon: 2n, 2n.,2.n
segona: 2a, 2a., 2.a
següent: s., seg.
sentència: S
senyor: Sr.
senyora: Sra.
sergent: sgt., SG
sergenta: sgta., SG
servei: serv.
Servei Nacional (o franquícia de correu): SN
servei públic: SP
si us plau: s. u. p.
signatura: sign.
sine anno ('es desconeix l'any d'edició'): s. a.
sine loco ('es desconeix el lloc de publicació'): s. l.
sine nomine ('es desconeix el nom de l'editor'): s. n.
sobreàtic: s/àt
societat: soc.
societat anònima: s. a., SA
societat civil privada: s. c. p., SCP
societat cooperativa: s. coop., SCOOP
societat cooperativa catalana il·limitada: s. c. c. i., SCCI
societat cooperativa catalana limitada: s. c. c. l., SCCL
societat cooperativa il·limitada: s. c. i., SCI
societat cooperativa limitada: s. c. l., SCL
societat de garanties recíproques: s. g. r., SGR
societat en comandita: s. en c., SC
societat limitada: s. l., SL
societat regular col·lectiva: s. r. c., SRC
sortida: sort.
sotsinspector, sotsinspectora: sotsp., SIP
sub voce ('a l'entrada', en els diccionaris): s. v.
superintendent: supt., SIT
superior: sup.
suplement: supl.
suplent: supl.


taló: t/
el meu taló: m/t
tarifa: t.
tarifa corrent: t. c.
tarifa especial: t. e.
tarifa general: t. g.
taxa anual equivalent: TAE
tecnologies de la informació i la comunicació: TIC
telèfon: tel.
telegrama: telegr.
televisió: TV
televisió digital terrestre: TDT
tercer: 3r, 3r., 3.r
tercera: 3a, 3a., 3.a
tercera generació: 3G
terme municipal: t. m., TM
text refós: TR
tinent: tt., TT
tinenta: tta., TT
titular: tit.
tomografia axial computada: TAC
total: tot.
traducció: trad.
traductor, traductora: trad.
transcripció: transcr.
transferència: transf.
transitori, transitòria: trans.
transport: transp.
travessera: trav.
travessia: trv.
tres dimensions: 3D
tribunal: trib.
triplicat: tripl.
turisme: tur.


Abreviatures i sigles més habituals: U - Z

unitat: u.
unitat de cures intensives: UCI
cada unitat: c/u, c. u.
universitari, universitària: univ.
urbanització: urb.
urgència: urg.
sobre vagó: s/v
valor: v/
vegeu: v., veg., vg.
vehicle: veh.
vehicle de transport amb conductor: VTC
velocitat: vel.
venciment: venc.
venedor: ven.
verbi gratia ('per exemple'): v. gr.
versaleta: vers.
versió original subtitulada: VOS
versió original subtitulada en català: VOSC
versus: vs.
via: v.
vianant: vian.
vide o videte ('vegeu'): vid.
videoarbitratge (video assistant referee): VAR
vigilant (m. i f.): vig., VG
vigilat, vigilada: vig.
visibilitat: visib.
vist i plau: v. i p., VP
vistiplau: VP
vocabulari: vocab.
volum: vol.
xarxa privada virtual (virtual private network): VPN
xec: x.
el meu xec: m/x
zona: z.


Per raons estilístiques, es recomana desglossar les sigles quan apareixen per primera vegada en un text (ja sigui posant la sigla entre parèntesis al darrere de la denominació completa o bé posant la denominació completa entre parèntesis al darrere de la sigla). Per exemple:
Podeu posar-vos en contacte amb l'Institut Català d'Assistència i Serveis Socials (ICASS).
Podeu posar-vos en contacte amb l'ICASS (Institut Català d'Assistència i Serveis Socials).
Ara bé, cal tenir en compte que algunes sigles són més conegudes que la denominació completa i, en aquests casos, no se solen desplegar. Per exemple:
Construeixen un nou centre per als alumnes d'ESO.
Demà vindrà un representant de la UNESCO.


Els símbols s'escriuen en lletra rodona i no porten mai punt abreviatiu. Per exemple:
km (quilòmetre)
min (minut)
Poden anar seguits d'un punt si aquest indica el final de la frase en què s'insereixen. Per exemple:
De Barcelona a Girona hi ha 100 km.
Els socis tindreu un descompte del 25 %.
Els símbols s'escriuen en minúscules o en majúscules d'acord amb les normes ISO i altres convencions internacionals. Per exemple:
H (hotel)
h (hora)
W (watt)
kW h (quilowatt hora)
kg (kilogram)
°C (grau Celsius o grau centígrad)
Sempre s'ha de respectar en l'ús de majúscules i minúscules la forma que s'ha fixat convencionalment, independentment de la tipografia de la resta del text. Per exemple:
LA CENTRAL PRODUEIX 60.324 kW h.
Sovint els símbols acompanyen nombres. Hi ha d'haver un espai entre l'última xifra d'un nombre i el símbol que la segueix. Per exemple:
95 m (noranta-cinc metres)
19 °C (19 graus Celsius o 19 graus centígrads)
Alguns signes utilitzats com a símbols són un cas especial i s'escriuen sense deixar cap espai entre el signe i la xifra. Per exemple, els graus, els minuts i els segons de les coordenades geogràfiques, matemàtiques, etc.:
41° (41 graus)
30' (30 minuts)
22'' (22 segons)
El signe % es pot escriure separat per un espai fi de la xifra que acompanya o, si això no és possible tipogràficament, se separa de la xifra amb un espai normal:
5 % (5 per cent)
Precedit d'una xifra, tant es pot utilitzar el símbol com la paraula o l'expressió que representa. Per exemple:
Va establir un nou rècord amb 57 s.
Va establir un nou rècord amb 57 segons.
Pesa 60 kg.
Pesa 60 quilos.
En les unitats de mesura només s'utilitza el símbol si va precedit d'una xifra. En cas contrari, no s'utilitza l'abreviació, sinó la paraula sencera. Per exemple:
2 h 30 min
Vam esperar molts minuts (no és adequat Vam esperar molts min).
25 min, 25 minuts, vint-i-cinc minuts (no és adequat vint-i-cinc min).
El símbol i la xifra que el precedeix formen un tot inseparable; per tant, en cap cas no s'ha de començar línia amb un símbol deixant la xifra a la línia anterior. Tampoc no s'ha de dividir a final de línia un símbol format per més d'un caràcter.


ampere: A
ante meridiem ('abans del migdia'): am
àrea (unitat de mesura): a
arrova: @
atto-: a
byte: B
caloria: cal
candela: cd
cavall de vapor: CV
per cent: %
centi-: c
centilitre: cl, cL
centímetre: cm
centímetre cúbic: cc, cm3
deca-: da
deci-: d
decibel: dB
decilitre: dl, dL
decímetre: dm
dòlar (dels EUA): $, S, USD
est: E
est-nord-est: ENE
est-sud-est: ESE
estereoradian: sr
euro: €, EUR
exa-: E
femto-: f
giga-: G
gigabyte: GB
gigaoctet: GB
gram: g
grau (geometria): °
grau Celsius i grau centígrad: °C
hectàrea: ha
hecto-: h
hectolitre: hl, hL
hertz: Hz
hora: h
hotel: H
joule: J
kelvin: K
kilo-: k
kilocaloria: kcal
kilogram: kg
kilòmetre: km
kilowatt: kW
kilowatt hora: kW h
litre: l, L
mega-: M
megabit: Mb, Mbit
megabyte: MB
megaoctet: MB
megawatt hora: MW h
metre: m
milió: M
milió d'euros: M€
, MEUR
mil·li-: m
mil·ligram: mg
mil·lilitre: ml, mL
mil·límetre: mm
minut (geometria): '
minut (temps): min
mol: mol
El símbol % (per cent, percentatge) es llegeix per cent quan apareix al costat d'una xifra. Per exemple, escrivim 10 % i llegim deu per cent.
Les unitats monetàries es poden representar amb símbols UNE i amb símbols ISO; el símbol ISO és el que apareix en última posició. Els símbols UNE són els més difosos; els símbols ISO, en què les dues primeres lletres coincideixen amb el símbol del país corresponent, s'utilitzen en les relacions interbancàries i en les operacions transnacionals.


nano-: n
nord: N
nord-est: NE
nord-nord-est: NNE
nord-nord-oest: NNO, NNW
nord-oest: NO, NW
octet: B
oest: O, W
oest-nord-oest: ONO, WNW
oest-sud-oest: OSO, WSW
percentatge: %
peta-: P
pico-: p
quilo-: k
quilocaloria: kcal
quilogram: kg
quilòmetre: km
quilowatt: kW
quilowatt hora: kW h
quintar: q
revolució: r
revolucions per minut: rpm
segon (geometria): ''
segon (temps): s
sud: S
sud-est: SE
sud-oest: SO, SW
sud-sud-est: SSE
sud-sud-oest: SSO, SSW
tera-: T
terabyte: TB
tona: t
volt: V
watt: W
El símbol % (per cent, percentatge) es llegeix per cent  quan apareix al costat d'una xifra. Per exemple, s'escriu 10 % i es llegeix deu per cent.


L'apostrofació davant de sigles varia d'acord amb la forma com es pronuncien aquestes abreviacions: com si fossin mots (pronunciació sil·làbica: IVA, INCAVI), lletra per lletra (pronunciació lletrejada: UGT, NBA), de manera combinada o bé desplegada.
Pronunciació sil·làbica
En el cas de les sigles que es llegeixen com qualsevol altra paraula, els articles el i la i la preposició de s'apostrofen o no d'acord amb les regles generals d'apostrofació dels mots sencers: el PIB, l'INCAVI, la NASA, l'UCI, l'UNICEF, de RENFE, d'IVA.
Pronunciació lletrejada
En el cas de les sigles que es llegeixen lletra per lletra, si la sigla comença amb vocal, també es fa servir l'apòstrof d'acord amb la regla general. Cal tenir en compte que l'accent recau sobre la vocal tònica corresponent a la pronunciació de la darrera lletra: l'IPC, l'A-7, la UPC, d'UGT.
Si la sigla es llegeix lletra per lletra i comença amb un so consonàntic (per exemple, DNI, de-ena-i), no es fa l'apostrofació: el DNI, la BBC, de DDT.
Però si el nom de la primera consonant comença amb vocal (per exemple, FMI, efa-ema-i), sí que s'apostrofen, tant els articles el i la com la preposició de: l'FMI, l'N-II, d'FM.
Pronunciació combinada
En el cas de les sigles que es pronuncien combinant la pronunciació sil·làbica amb la pronunciació lletrejada, se segueix el criteri de les lletrejades: el PCUS (el pe-cus), l'MPOC (l'ema-poc), la BDOL (la be-dol).
Pronunciació desplegada
Quan una sigla es pronuncia desplegant-la, s'apostrofa o no considerant el desplegament, i no la grafia de la sigla: el TSJC ('el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya'), la LECr ('la Llei d'enjudiciament criminal'), de CCOO ('de Comissions Obreres').
Pronunciació i grafia
A l'hora de pronunciar una sigla i d'escriure l'article definit o la preposició de que la precedeix, una pronúncia pot condicionar el criteri d'apostrofació i una grafia pot condicionar un o altre tipus de lectura.
Per exemple, davant de sigles que comencen amb i o u seguides de vocal, com ara IESE (Institut d'Estudis Superiors de l'Empresa), es poden donar dues pronunciacions diferents. Si es pronuncien amb la i o la u semiconsonàntiques, no s'apostrofen l'article masculí el ni la preposició de: el IESE ('el ie-se'), de IESE ('de ie-se'). Però si es pronuncien amb la i o la u vocàliques, sí que s'apostrofen: l'IESE ('l'i-e-se'). També es pot llegir la denominació desplegada: l'IESE ('l'Institut d'Estudis Superiors de l'Empresa').
Un altre cas pot ser el d'una sigla com SNL darrere de l'article definit. Si es vol que es llegeixi la denominació desplegada, no es fa l'apostrofació: el SNL ('el Servei de Normalització Lingüística'). En canvi, si es vol que es llegeixi lletrejada, l'article s'apostrofa: l'SNL ('l'essa-ena-ela').


Apostrofació davant de xifres
Apostrofació davant de 1 i 11

Davant de les xifres que es diuen amb vocal inicial, 1 i 11, s'apostrofen els articles el i la i la preposició de igual que si estiguessin escrits amb lletres. Per exemple:
l'1 de juliol ('l'u')
l'11 de novembre ('l'onze')
l'11a clàusula del contracte ('l'onzena')
la contractació d'11 jugadors ('d'onze')
l'aval d'11.000 socis ('d'onze mil')
Si s'escriuen els nombres amb xifres romanes, també s'apostrofen: l'XI Festival de la Cançó Marinera ('l'onzè'). En canvi, quan la xifra vol dir 'primer' o 'primera', no s'apostrofen ni els articles ni la preposició: la I Trobada de Serveis Lingüístics ('la primera').
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.1.2d)


Les abreviatures dels dies de la setmana comencen totes amb la lletra d. Tot seguit porten la consonant següent a la i, excepte en el cas de dimarts, dimecres i diumenge, en què aquesta consonant és la m i, per tant, hi podria haver confusió. Per evitar-ho, s'ha substituït la m per una t (en el cas de dimarts), una c (en el cas de dimecres) i una g (en el cas de diumenge), respectivament.
dilluns: dl.
dimarts: dt.
dimecres: dc.
dijous: dj.
divendres: dv.
dissabte: ds.
diumenge: dg.
Seguint la norma general d'ús de les abreviatures, les dels dies de la setmana sempre porten punt final. Igualment, s'escriuen en majúscula o minúscula inicial d'acord amb la manera com s'escriuria
el mot o el sintagma que abreugen.
Dins d'un text convé fer servir la forma sencera dels dies, ja que sempre és més clar el mot sencer que l'abreviatura, encara que aquesta sigui força coneguda. Cal reservar, doncs, les abreviatures per a les llistes o classificacions, els gràfics, les taules o quadres estadístics, els textos publicitaris, etc.


Símbols d'horaris i mesura de temps: hora, minut i segon
Símbols de notacions horàries

hora: h
minut: min
segon: s
Les unitats de temps (hores, minuts i segons) s'abreugen mitjançant símbols.
El símbol de hora és h (i no h.), el de minut és min (i no m, que és el símbol de metre; ni tampoc min.) i el símbol de segon és s (i no s. ni seg.). Cal tenir en compte que s'escriuen en minúscules i sense punt final (fora que es tracti, òbviament, del punt final de la frase).
Aquests símbols s'escriuen a continuació de la xifra que acompanyen, separats per un espai. Per exemple:
La reunió començarà a les 18 h.
L'equip blau va fer un temps de 3 min 40 s.
Quan es tracta d'expressar hores, l'ús del símbol és incompatible amb l'especificació de la part del dia a què corresponen. Per exemple:
La reunió començarà a les 18 h o La reunió començarà a les 6 de la tarda / a les sis de la tarda, però no La reunió començarà a les 18 h de la tarda.
Si es tracta d'expressar hores del dia amb fraccions, és a dir, amb minuts o segons, el punt és el signe que separa les hores dels minuts i aquests dels segons (o els dos punts, segons la norma ISO):
18.30 h o 18:30 h (i no 18,30 h)
18.30.05 h  o 18:30:05 h (i no 18,30,05 h)
En canvi, entre els segons i les dècimes només hi pot haver una coma:
L'atleta ha fet un temps de 6.32.15,5 h.


Abreviatures de senyor -a, doctor -a i sant -a
Formes de tractament: senceres o abreujades?

senyor, senyora: Sr., Sra.
doctor, doctora: Dr., Dra.
sant, santa: St., Sta.
Les formes de tractament o de designació genèrica de persones (senyor, doctora, sant, etc.) que van davant els noms propis es poden escriure senceres o abreujades segons el context. És a dir, podem escriure tant senyor Camps com Sr. Camps.
A l'interior d'un text les escrivim senceres i amb minúscula. Exemple:
A continuació, el senyor Camps i la doctora Costa van discutir sobre la filosofia de sant Tomàs.
En una adreça, un rètol o una targeta, s'acostuma a utilitzar la forma
abreujada, que en aquest cas ha d'anar amb majúscula inicial. Exemples:
Sr. Camps
Dra. Costa


Traducció de noms de lloc no catalans
Traducció de topònims no catalans

Com a norma general es tradueixen tots els noms de poblacions o ciutats quan hi ha tradició de fer-ho en català. Així doncs, Huesca és Osca, London és Londres i Milano és Milà. Però Buenos Aires o Washington, per exemple, no s'han traduït mai. Aquesta norma també s'aplica als noms d'estats, de nacions sense estat o de divisions regionals. Per tant, es tradueixen Mèxic, Japó, Marroc, Bretanya o Castella. En canvi, habitualment no es tradueixen els noms de comarques o petites regions naturals, com ara Las Alpujarras.
Pel que fa als accidents geogràfics, també val la norma general esmentada abans: els rius, els mars, les serralades i altres accidents sovint tenen un nom adaptat al català si són coneguts. És el cas del Danubi, el cap Blanc, la serralada dels Carpats o la mar Càspia. En canvi, quan es tracta de geografia regional o local, normalment no se'n tradueixen els noms ni, a vegades, la part genèrica: platja d'El Sardinero,
illa de Madeira, la Sierra Nevada.
A l'hora de traduir les denominacions de vies públiques, cal mantenir el nom oficial i traduir només la part genèrica, és a dir, les formes com ara carrer, plaça o avinguda. Per exemple: la plaça Mayor,
el passeig de Recoletos.


Majúscules i minúscules de noms de carrers, places, etc.

Les designacions de vies urbanes i interurbanes tenen dues parts: el nom genèric de la via pública (és a dir, mots com carrer, plaça, passeig, ronda, passatge, camí, etc.) i el nom propi del lloc. El nom genèric s'escriu sempre amb minúscula inicial dins d'un text, mentre que el nom propi del lloc va amb majúscula inicial. Per exemple:
el carrer Gran
la plaça de Sant Jaume
la plaça Reial
la travessera de Gràcia
la rambla de Catalunya
el passeig de la Devesa
el passatge d'Alió
la ronda del Mig
el pla de Palau
el moll de la Fusta
Hi ha, però, algunes excepcions (poques), que són aquelles expressions en què la primera part genèrica és també el nom pròpiament dit, o bé es fa servir sola perquè pel context ja s'entén a quina via fa referència. En aquests casos el nom genèric s'escriu amb majúscula inicial perquè funciona també com a nom propi. Per exemple:
la Via Augusta
la Gran Via
la Rambla
el Passeig
Quan s'escriu l'adreça aïlladament (per exemple, en un sobre), els noms genèrics plaça, carrer, avinguda, etc., van amb majúscula inicial perquè es troben a principi de ratlla.


noms de persona en català
inscripció de noms en el Registre Civil

Els noms propis de persona que té una llengua són el resultat de la pròpia evolució històrica. Els factors decisius en la creació d'aquests noms són les successives aportacions ètniques, els corrents religiosos i les modes socials i culturals. Cada poble té uns costums, una història i uns gustos, i ho reflecteix en l'onomàstica, és a dir, en els noms propis. Així, en el cas del català, tenim noms que provenen, entre altres, de la civilització romana (Marc o Clàudia), de la religió cristiana (Maria, Pere o Joan), de la cultura germànica (Albert, Bernat o Elvira) i també de la cultura aràbiga medieval (Fàtima).
Pel que fa a la inscripció de noms en el Registre Civil, la legislació vigent preveu les possibilitats següents: s'hi poden inscriure els noms de fonts en qualsevol de les llengües oficials de l'Estat espanyol, s'hi poden inscriure noms estrangers, i es poden traduir al català, al basc o al gallec noms inscrits en castellà. Per tant, els pares poden inscriure en català el nom dels seus fills si ho desitgen, i les persones que ja tenen el nom inscrit en castellà poden fer-lo traduir al català si ho desitgen.


Una bona part de les paraules estrangeres que entren en la nostra llengua s'adapten tant en l'escriptura com en la pronunciació. Per exemple, es diu hoquei (aguda, sense hac aspirada i amb e oberta) i no hockey (plana i amb hac aspirada).
Això no obstant, hi ha paraules en què una adaptació gràfica no implica una adaptació fonètica completa, com els casos de hawaià o hòlding, que es pronuncien amb hac aspirada.
D'altra banda, hi ha estrangerismes que no s'adapten gràficament i que mantenen la forma original, com ara croissant, striptease o foie-gras. Aquests casos es pronuncien respectant, en la mesura que sigui possible, la fonètica de la llengua d'origen.


Criteris d'ús dels tractaments protocol·laris

Les formes protocol·làries de tractament no són necessàries en documents de tramitació reglada, documents informatius, convenis, etc., i només s'han d'utilitzar en casos excepcionals, no com a norma general.
A l'hora de fer servir un tractament protocol·lari, cal posar primer la fórmula de tractament, seguida del nom de la persona i, finalment, el càrrec. Per exemple:
Honorable Senyor F. Xavier Vila, conseller de Política Lingüística de la Generalitat de Catalunya
Excel·lentíssim Senyor Jaume Collboni, alcalde de l'Ajuntament de Barcelona
De vegades, a una persona que ocupa un càrrec determinat li correspon el tractament d'un càrrec que va exercir anteriorment.
En cas de dubte entre un tractament o un altre, el més prudent és utilitzar el tractament de senyor o senyora.


president o presidenta de la Generalitat de Catalunya (tractament protocol·lari)

Molt Honorable Senyor, Molt Honorable Senyora
M. Hble. Sr., M. Hble. Sra.
M. H. Sr., M. H. Sra.
El tractament protocol·lari que correspon al càrrec de president o presidenta de la Generalitat de Catalunya és Molt Honorable Senyor, Molt Honorable Senyora. Les abreviatures són les següents:
M. Hble. Sr., M. Hble. Sra.
M. H. Sr., M. H. Sra.


president o presidenta del Parlament de Catalunya (tractament protocol·lari)

Al president o la presidenta del Parlament de Catalunya li correspon el tractament de Molt Honorable Senyor o Molt Honorable Senyora.
Les formes abreujades d'aquest tractament són:
M. Hble. Sr. o M. Hble. Sra.
M. H. Sr. o M. H. Sra.


expresident o expresidenta de la Generalitat de Catalunya (tractament protocol·lari)

Molt Honorable Senyor, Molt Honorable Senyora
M. Hble. Sr., M. Hble. Sra
M. H. Sr., M. H. Sra.
El tractament protocol·lari que correspon a un expresident o a una expresidenta de la Generalitat de Catalunya és Molt Honorable Senyor, Molt Honorable Senyora. Les abreviatures són les següents:
M. Hble. Sr., M. Hble. Sra.
M. H. Sr., M. H. Sra.


expresident o expresidenta del Parlament de Catalunya (tractament protocol·lari)

Molt Honorable Senyor, Molt Honorable Senyora
M. Hble. Sr., M. Hble. Sra.
M. H. Sr., M. H. Sra.
El tractament protocol·lari que correspon a un expresident o una expresidenta del Parlament de Catalunya és Molt Honorable Senyor, Molt Honorable Senyora. Les abreviatures són les següents:
M. Hble. Sr., M. Hble. Sra.
M. H. Sr., M. H. Sra.


conseller o consellera de la Generalitat de Catalunya (convencions)

Honorable Senyor, Honorable Senyora
Hble. Sr., Hble. Sra.
H. Sr., H. Sra.
El tractament protocol·lari que correspon al càrrec de conseller o consellera de la Generalitat de Catalunya és Honorable Senyor, Honorable Senyora. Les abreviatures són les següents:
Hble. Sr., Hble. Sra.
H. Sr., H. Sra.


exconseller o exconsellera de la Generalitat de Catalunya

Honorable Senyor, Honorable Senyora
Hble. Sr., Hble. Sra.
H. Sr., H. Sra.
El tractament protocol·lari que correspon a un exconseller o una exconsellera de la Generalitat de Catalunya és Honorable Senyor, Honorable Senyora. Les abreviacions corresponents són:
Hble. Sr., Hble. Sra.
H. Sr., H. Sra.


president o presidenta del Consell de Garanties Estatutàries (tractament protocol·lari)

Al president o la presidenta del Consell de Garanties Estatutàries li correspon el tractament de Honorable Senyor o Honorable Senyora.
Les formes abreujades d'aquest tractament són:
Hble. Sr.o Hble. Sra.
H. Sr. o H. Sra.


cònsol o consolessa (tractament protocol·lari)

Honorable Senyor, Honorable Senyora
Hble. Sr., Hble. Sra.
H. Sr., H. Sra.
El tractament protocol·lari que correspon al càrrec de cònsol o consolessa és Honorable Senyor, Honorable Senyora. Les abreviatures són les següents:
Hble. Sr., Hble. Sra.
H. Sr., H. Sra.


alcalde o alcaldessa (tractament protocol·lari)

Als alcaldes i a les alcaldesses dels ajuntaments de Catalunya els correspon el tractament d'Il·lustríssim Senyor o Il·lustríssima Senyora. A l'Ajuntament de Barcelona, però, el tractament és d'Excel·lentíssim Senyor o Excel·lentíssima Senyora.
Les formes abreujades d'aquests tractaments són:
Il·lm. Sr. o Im. Sr.
Il·lma. Sra. o Ima. Sra.
Excm. Sr.
Excma. Sra.


delegat o delegada del Govern de l'Estat (tractament protocol·lari)

senyor, senyora
L'Ordre del Ministeri d'Administracions Públiques publicada al BOE núm. 56, de 7 de març de 2005, estableix, com ja s'havia fet en disposicions anteriors, que el tractament protocol·lari que correspon als membres del Govern de l'Estat és el de senyor o senyora.
El tractament protocol·lari que correspon al càrrec de delegat o delegada del Govern de l'Estat és, doncs, senyor, senyora.


governador o governadora civil (tractament protocol·lari)

Excel·lentíssim Senyor, Excel·lentíssima Senyora
Excm. Sr., Excma. Sra.
El tractament protocol·lari que correspon al càrrec de governador o governadora civil és Excel·lentíssim Senyor, Excel·lentíssima Senyora. L'abreviatura és la següent:
Excm. Sr., Excma. Sra.


governador o governadora militar (tractament protocol·lari)

Excel·lentíssim Senyor, Excel·lentíssima Senyora
Excm. Sr., Excma. Sra.
El tractament protocol·lari que correspon al càrrec de governador o governadora militar és Excel·lentíssim Senyor, Excel·lentíssima Senyora. L'abreviatura és la següent:Excm. Sr., Excma. Sra.


president o presidenta del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (tractament protocol·lari)

Excel·lentíssim Senyor, Excel·lentíssima Senyora
Excm. Sr., Excma. Sra.
El tractament protocol·lari que correspon al càrrec de president o presidenta del Tribunal Superior de Justícia és Excel·lentíssim Senyor, Excel·lentíssima Senyora. Les abreviatures són les següents:
Excm. Sr., Excma. Sra.


president o presidenta del Tribunal Suprem (tractament protocol·lari)

Excel·lentíssim  Senyor, Excel·lentíssima Senyora
Excm. Sr., Excma. Sra.
El tractament protocol·lari que correspon al càrrec de president o presidenta del Tribunal Suprem és Excel·lentíssim Senyor, Excel·lentíssima Senyora. Les abreviatures són les següents:
Excm. Sr., Excma. Sra.


vicerector o vicerectora d'universitat (tractament protocol·lari)

senyor, senyora
La Llei orgànica 4/2007, de 12 d'abril, per la qual es modifica la Llei
orgànica 6/2001, de 21 de desembre, d'universitats, conté una
disposició addicional tretzena en la qual es determina que les
autoritats universitàries rebran el tractament de senyor o senyora, seguit de la denominació del càrrec.


degà o degana de facultat universitària (tractament protocol·lari)

senyor degà, senyora degana
La Llei orgànica 4/2007, de 12 d'abril, per la qual es modifica la Llei orgànica 6/2001, de 21 de desembre, d'universitats, conté una disposició addicional tretzena en la qual es determina que les autoritats universitàries rebran el tractament de senyor o senyora, seguit de la denominació del càrrec.


president o presidenta de diputació (tractament protocol·lari)

En general, als presidents o les presidentes de les diputacions els correspon el tractament d'Il·lustríssim Senyor o Il·lustríssima Senyora, llevat del president o la presidenta de la Diputació de Barcelona que, per tradició, rep el tractament d'Excel·lentíssim Senyor o Excel·lentíssima Senyora. Les formes abreujades d'aquests tractaments són:
Il·lm. Sr. o Im. Sr. (Il·lustríssim Senyor)
Il·lma. Sra. o Ima. Sra. (Il·lustríssima Senyora)
Excm. Sr. (Excel·lentíssim Senyor)
Excma. Sra. (Excel·lentíssima Senyora)


president o presidenta d'audiència provincial (tractament protocol·lari)

Il·lustríssim Senyor, Il·lustríssima Senyora
Il·lm. Sr., Il·lma. Sra.
Im. Sr., Ima. Sra.
El tractament protocol·lari que correspon al càrrec de president o presidenta d'audiència provincial és Il·lustríssim Senyor, Il·lustríssima Senyora. Les abreviatures són les següents:
Il·lm. Sr., Il·lma. Sra.
Im. Sr., Ima. Sra.


Il·lustríssim Senyor, Il·lustríssima Senyora
Il·lm. Sr., Il·lma. Sra.
Im. Sr., Ima. Sra.
El tractament protocol·lari que correspon al càrrec de magistrat o magistrada és Il·lustríssim Senyor, Il·lustríssima Senyora. Les abreviatures són les següents:
Il·lm. Sr., Il·lma. Sra.
Im. Sr., Ima. Sra.


president o presidenta de consell comarcal (tractament protocol·lari)

Il·lustríssim Senyor, Il·lustríssima Senyora
Il·lm. Sr., Il·lma. Sra.
Im. Sr., Ima. Sra.
El tractament protocol·lari que correspon al càrrec de president o presidenta de consell comarcal és Il·lustríssim Senyor, Il·lustríssima Senyora. Les abreviatures són les següents:
Il·lm. Sr., Il·lma. Sra.
Im. Sr., Ima. Sra.


secretari o secretària general de l'Ajuntament de Barcelona (tractament protocol·lari)

Il·lustríssim Senyor, Il·lustríssima Senyora
Il·lm. Sr., Il·lma. Sra.
Im. Sr., Ima. Sra.
El tractament protocol·lari que correspon al càrrec de secretari o secretària general de l'Ajuntament de Barcelona és Il·lustríssim Senyor, Il·lustríssima Senyora. Les abreviatures són les següents:
Il·lm. Sr., Il·lma. Sra.
Im. Sr., Ima. Sra.


diputat o diputada del Parlament de Catalunya (convencions)

Il·lustre Senyor, Il·lustre Senyora
Il·ltre. Sr., Il·ltre. Sra.
I. Sr., I. Sra.
El tractament protocol·lari que correspon a un diputat o diputada del Parlament de Catalunya és Il·lustre Senyor o Il·lustre Senyora. Exemple: L'Il·lustre Senyor Joan Cases.
Les abreviatures són les següents:
Il·ltre. Sr., Il·ltre. Sra.
I. Sr.,  I. Sra.


Tractament protocol·lari de membre del Consell de Garanties Estatutàries

Il·lustre Senyor, Il·lustre Senyora
Il·ltre. Sr., Il·ltre. Sra.
I. Sr., I. Sra.
El tractament protocol·lari que correspon al càrrec
de membre del Consell de Garanties Estatutàries és Il·lustre Senyor, Il·lustre
Senyora. Les abreviatures són les següents:
Il·ltre. Sr., Il·ltre. Sra.
I. Sr., I. Sra.


Tractament protocol·lari del síndic o síndica de greuges

El tractament protocol·lari que correspon al càrrec de síndic o síndica de greuges és Il·lustre Senyor, Il·lustre Senyora. Les abreviatures són les següents:
Il·ltre. Sr., Il·ltre Sra.
I. Sr., I. Sra.


síndic president o síndica presidenta de la Sindicatura de Comptes (convencions)

Il·lustre Senyor, Il·lustre Senyora
Il·ltre. Sr., Il·ltre. Sra.
I. Sr., I. Sra.
El tractament protocol·lari que correspon al càrrec de síndic president o síndica presidenta de la Sindicatura de Comptes és Il·lustre Senyor, Il·lustre Senyora. Les abreviatures són les següents:
Il·ltre. Sr., Il·ltre. Sra.
I. Sr., I. Sra.


El verb cessar és sinònim de dimitir i és intransitiu. No es pot utilitzar, doncs, transitivament amb el sentit de 'destituir algú del seu càrrec', sinó que és un mateix qui cessa en un càrrec. Per exemple:
El director ha cessat per motius de salut.
Si, en canvi, es vol expressar que algú ha destituït algú altre del seu càrrec, es pot fer servir  la perífrasi fer cessar o verbs transitius com destituir o remoure. Per exemple:
El comitè ha fet cessar un dels membres per la seva implicació en el cas.
El comitè ha destituït un dels membres per la seva implicació en el cas.
En alguns contextos, també es pot fer servir el verb separar. Per exemple:
Van separar el president del càrrec que havia ocupat durant quatre anys.El substantiu derivat del verb cessar és cessament. Per exemple:
Ordre de cessament del senyor Vives com a director.


designar ('indicar per a un càrrec')
designar o nomenar?

Un dels significats que tenen tant el verb designar com el verb nomenar és 'indicar alguna persona per a un càrrec o una funció'. Aquests dos verbs poden portar, a part del complement directe, un complement predicatiu que indica el càrrec i que no va introduït per preposició. Per exemple:
Han nomenat Fabio Capello nou seleccionador d'Anglaterra.
La comissió va designar un dels seus membres secretari administratiu.
A més a més, aquests verbs poden anar acompanyats d'un complement preposicional. Per exemple:
Van designar en Marc i la Núria per a la comissió d'ensenyament.
Havien de nomenar algú per comandar les tropes.
Designem Mireia Trullàs com a nova comissària general de l'associació.


Formes dobles: concordança
Ús no sexista del llenguatge

Per aconseguir uns usos lingüístics que facin visibles les dones en les referències a professions, oficis, càrrecs o funcions es pot recórrer a les formes dobles. Aquest recurs consisteix a repetir els noms (i, si cal, els adjectius) en tots dos gèneres, i és adequat principalment en singular:
Un informe signat pel tècnic o tècnica.
En plural s'utilitza si hi ha una voluntat d'emfasitzar la presència de dones en un col·lectiu. Per exemple:
La participació en el projecte de les treballadores i els treballadors de l'empresa ha estat fonamental.
Cal tenir en compte, però, que convé no abusar d'aquest recurs i prioritzar-ne d'altres que no comportin l'ús de formes dobles.
Quan es fan servir denominacions dobles, es pot utilitzar únicament l'article corresponent al primer element enumerat, per facilitar la lectura del text. I quan els articles apareixen precedits de preposicions, aquestes també es poden elidir. Per exemple:
cartes al president o presidenta
També es pot repetir l'article o la preposició i l'article, tot i que cal anar amb compte que, si les enumeracions són complexes, aquest recurs no perjudiqui la llegibilitat del text:
cartes al president o la presidenta
cartes al president o a la presidenta
Quan s'utilitza una forma doble com a subjecte compost, el verb es manté en singular:
El beneficiari o la beneficiària que vulgui sol·licitar... (i no El beneficiari o la beneficiària que vulguin sol·licitar...).
El monitor o monitora ha de vigilar els nens (i no El monitor o monitora han de vigilar els nens).
Quan els substantius són invariables, a vegades s'utilitza la forma doble per a l'article i un únic substantiu: el o la portaveu. És preferible evitar aquesta construcció, que resulta especialment forçada en plural.
Pel que fa a les denominacions dobles que han de concordar amb adjectius i pronoms febles, es fan concordar només en masculí. Per exemple:
L'usuari o usuària afectat per aquestes obres haurà de notificar-ho immediatament (i no L'usuari o usuària afectada).
Contacteu amb la sòcia o soci per compensar-lo econòmicament (i no per compensar-la).


Majúscules i minúscules en noms propis de persona
Majúscules i minúscules en cognoms, dinasties i llinatges

La lletra inicial dels noms propis i dels diminutius i variants familiars de persones s'escriu amb majúscula. Per exemple:
Joan Salvat Papasseit
Lluís Companys i Jover
Aida Forns
Cesc (Francesc)
Tina (Cristina)
Els cognoms, les dinasties i els llinatges també s'escriuen amb majúscula inicial, tant si es fan servir en singular com en plural. Per exemple:
els Ribera
els Macabeus
l'època dels Àustries
Convé notar que els articles que precedeixen els noms propis van sempre amb minúscula. Per exemple:
en Ton
l'Elisabet
el Carles Massot
na Isabel


Majúscules i minúscules en formes de tractament de les persones

Les formes de tractament o de designació genèrica de persones que precedeixen els noms propis s'escriuen amb minúscula inicial. Per exemple:
sant Antoni (però en majúscula si designa una festivitat: Sant Jordi, o un lloc: Sant Antoni de Vilamajor)
fra Ginebró
el papa Lleó XIV (però el Papa si apareix sol)
mossèn Cinto
la senyora Niubó
el professor Carreter
el doctor Badia i Margarit
el general Escofet
el president Havel
el bisbe Oliba
la reina Elisabet II
el comte de Barcelona
la ministra Morant
la consellera Montserrat
el jutge Subirats
el lletrat Pau Vallhonrat
la magistrada Palmira Rebull
En canvi, s'escriuen amb majúscula inicial les formes abreujades de tractament. Per exemple:
St. Antoni
Mn. Alcover
la Sra. Niubó
el Prof. Carreter
el Dr. Badia i Margarit
També s'escriuen amb majúscula inicial les formes de tractament no catalanes. Per exemple:
Sir Paul McCartney
Monsieur Cousteau
Frau Maria Braun
Don Pedro García
Lady Chatterley
Mister Marshall


Majúscules i minúscules en noms propis referits a animals

En els noms propis referits a animals, s'escriuen amb majúscula inicial tots els substantius i adjectius. Per exemple:
La mascota dels Jocs Paralímpics del 1992 va ser la Petra.
Veig que en Duc és un gos molt espavilat.
Han fet una pel·lícula de l'ànec Donald.
El goril·la albí més conegut és el Floquet de Neu.
Li han regalat una samarreta amb el dibuix de la Granota Boja.


Majúscules i minúscules d'objectes personalitzats

En els noms d'objectes personalitzats s'escriuen amb majúscula inicial tots els noms i altres elements, tret dels articles i les preposicions. Per exemple:
la Tisó (espasa)
l'Excalibur (espasa)
el Pi de les Tres Branques (arbre)
el Greal (calze)


Majúscules i minúscules en els noms d'astres

S'escriuen amb majúscula inicial tots els substantius i adjectius dels noms propis de cossos celestes. Per exemple:
la Terra, Saturn, Mart (planetes)
el Sol, Sírius (estels o estrelles)
la Lluna, Ganimedes, Calipso (satèl·lits)
Halley, Bennett (cometes)
l'Ossa Menor, el Sagitari, Orió (constel·lacions)
la Via Làctia, Andròmeda (galàxies)
En canvi, aquests mots s'escriuen amb minúscula inicial en contextos que no són d'astronomia. Per exemple:
fer sol
prendre el sol
lluna plena
una posta de sol
sortir el sol
ulleres de sol
estar a la lluna
demanar la lluna


Majúscules i minúscules de les denominacions d'origen
Majúscules i minúscules de varietats vegetals

En les denominacions oficials d'origen, que són els noms oficials de productes agroalimentaris amb unes característiques concretes que se circumscriuen a una localitat, regió o país determinat, s'escriuen amb majúscula inicial tots els substantius i altres elements que en formen part, tret dels articles i les preposicions. Per exemple:
Ratafia Catalana
Pollastre de la Raça Prat
Denominació d'Origen (o DO) Empordà
Denominació d'Origen Protegida (o DOP) Oli de Terra Alta
Quan un topònim d'origen substitueix el nom genèric d'un producte, s'escriu amb minúscula inicial, per exemple:
un priorat jove
un montsec molt gustós
formatge cheddar
un rocafort exquisit
Pel que fa als noms vulgars de varietats vegetals, s'escriuen sempre amb minúscula, tant si es tracta de varietats autòctones com de varietats de fora i encara que provinguin d'un nom propi. Per exemple:
poma: golden, reineta, starking...pera: conferència, llimonera, ercolini...
raïm: garnatxa, cabernet, ull de llebre...arròs: bomba, basmati, sénia...tomàquet: de pera, raf, esquenaverd...mongeta: perona, del ganxet, negra...
Convé notar que quan una d'aquestes varietats rep un distintiu oficial d'origen i qualitat, s'escriuen amb majúscula inicial els mots significatius que componen la denominació. Per exemple: la Mongeta del Ganxet Vallès-Maresme.


Majúscules i minúscules de designacions incompletes i correferents d'entitats

Sovint no es designen institucions o entitats mitjançant la denominació completa sinó per un dels noms que la componen, perquè se sobreentén pel context o per no repetir la denominació completa, que ja s'ha esmentat anteriorment. Aquesta part de la denominació cal escriure-la amb majúscula inicial (tal com va quan és part del nom complet). Per exemple:
el Servei de Publicacions ha de publicar... (en un context en què es parla del Servei de Publicacions del Parlament de Catalunya)
l'Estat (per Estat espanyol)
la Generalitat (per Generalitat de Catalunya)
les Corts (per Corts Generals)
el Govern (per Govern de la Generalitat o per Govern de l'Estat)
l'Administració (per l'Administració pública)
aquesta Direcció General (per Direcció General del Patrimoni Cultural)
Quan per designar una entitat o un organisme no es fan servir el nom o els noms que formen part de la seva designació oficial i s'hi fa referència per mitjà d'una denominació correferent o sinònima, s'escriuen amb minúscula tots els substantius i adjectius. Per exemple:
la cambra catalana
el consistori badaloní
la corporació municipal de Girona
aquesta entitat
aquesta empresa
aquest ens
aquesta institució


Majúscules i minúscules de festivitats i fets històrics
Majúscules i minúscules de períodes temporals i moviments artístics i culturals

S'escriuen amb majúscula inicial tots els substantius i adjectius de les designacions de les festivitats cíviques, religioses i polítiques. Per exemple:
per Cap d'Any
per Tots Sants
els focs de Sant Joan (però en minúscula si fa referència al sant: El patró dels impressors és sant Joan)
l'Onze de Setembre o la Diada (però en minúscula si és genèric: La diada de Sant Jordi és el 23 d'abril)
El Divendres Sant és inhàbil.
el Halloween
el Dia d'Acció de Gràcies
la Festa de la Primavera
Enguany la Festa Major cau en dissabte (però en minúscula si és genèric: A Vilafranca sempre fan una festa major molt lluïda)
Igualment, s'escriuen amb majúscula inicial tots els substantius i adjectius de les denominacions de fets històrics singulars que, per tradició, han adquirit categoria de nom propi. Per exemple:
la Guerra dels Segadors
la Primera Guerra Mundial
el Sis d'Octubre
la Segona República
la Primavera de Praga
la Setmana Tràgica
el Maig del 68
Es distingeixen així de la resta de fets històrics que es designen amb un nom genèric (batalla, caiguda, revolta, setge, descobriment, etc.) seguit d'un nom propi, que s'escriuen amb minúscula inicial: batalla de l'Ebre, guerra de Bòsnia, setge de Girona, descobriment d'Amèrica, etc.
En canvi, els períodes temporals i geològics, i els moviments artístics i culturals s'escriuen amb minúscula inicial. Per exemple:
pel febrer
en dimecres
a la primavera
el paleolític superior
l'edat mitjana
l'antic règim (si fa referència a la institució francesa s'escriu amb majúscula inicial: l'Antic Règim)
el cretaci
el juràssic
el romànic
el gòtic
el barroc
el noucentisme
el cubisme
Però, per evitar ambigüitats, se solen escriure amb majúscula: Modernisme, Renaixement, Renaixença, Romanticisme i Il·lustració.
Si la denominació pot designar tant una festivitat (Pasqua) com un període (advent o quaresma), preval el matís de festa per sobre del matís de període temporal i, per tant, s'escriu amb majúscula. Per exemple: El mal temps va espatllar les processons de la Setmana Santa.


Majúscules i minúscules en cicles educatius, disciplines, assignatures i cursos
Majúscules i minúscules en proves i exàmens de nivell
Majúscules i minúscules en seminaris i tallers

Els noms dels cicles educatius, els estudis i les disciplines s'escriuen amb minúscula inicial. Per exemple:
el preescolar
el cicle mitjà de primària
la formació professional (cicle d'ensenyament)
l'educació secundària obligatòria (però l'ESO)
L'Albert cursa estudis de doctorat.
La Mariona té molt d'interès en la psicologia.
S'escriuen amb majúscula inicial tots els elements (excepte articles i preposicions) dels noms propis d'assignatures, cursos i titulacions. Per exemple:
Història Econòmica Mundial (assignatura)
Àlgebra Lineal i Geometria (assignatura)
el curs de Matemàtiques amb Ordinador per a Professors de Secundària
el cicle formatiu de Processos i Qualitat en Indústries Alimentàries
el grau d'Enginyeria Mecànica
el màster de Lingüística Teòrica i Aplicada
el postgrau de Gestió Empresarial
la catedràtica d'Història de l'Educació
el professor titular d'Antropologia Social
La designació genèrica del tipus d'estudi, però, s'escriu amb minúscula. Per exemple:
Les carreres d'enginyeria són més cares que les d'humanitats.
La biogenètica és una part de la biologia.
En el cas de cursos sense titulació o no reglats o amb un nom molt llarg, és admissible escriure amb majúscula només la inicial del primer mot.
Pel que fa a les denominacions de proves i exàmens de nivell o competència, si es fan servir de manera genèrica, s'escriuen amb minúscules. Per exemple:
la prova universitària de competència en anglès
les proves d'accés a la universitat
la prova de nivell de català
Els certificats que acrediten els nivells de llengua catalana, que es corresponen amb el Marc europeu comú de referència per a les llengües, s'escriuen amb minúscula. Per exemple:
certificat de coneixements superiors de llengua catalana, C2
Però quan parlem d'una prova certificada per una institució no catalana respectem la denominació original d'aquesta acreditació. Per exemple:
First Certificate in English
Zentrale Mittelstufenprüfung
Certificato di Conoscenza della Lingua Italiana
Diplôme d'études en langue française
En el cas de seminaris i tallers, s'escriu amb majúscula la inicial del primer mot. Per exemple:
Seminari de redacció d'informes
Dret tributari local (seminari)
Taller de fotografia
Escriptura creativa (taller)


Majúscules i minúscules en congressos, simposis, jornades, trobades i col·loquis
Majúscules i minúscules en comunicacions, ponències, discursos i taules rodones

S'escriuen amb majúscules inicials tots els elements (excepte articles i preposicions) de les denominacions que corresponen a activitats oficialment instituïdes o amb una individualitat clara en la vida social:
el Primer Congrés de Metges de Catalunya
el III Simposi Internacional sobre Famílies Monoparentals
les 6es Jornades de Psicologia Experimental
la XXVI Trobada de Campaners
el Col·loqui Lingüístic de la Universitat de Barcelona
En canvi, s'escriuen amb minúscules les denominacions que corresponen a categories genèriques:
un congrés de metges
un simposi internacional
les jornades sobre psicologia experimental
la trobada de campaners
un col·loqui sobre llengua
En el cas de les comunicacions, les ponències, els discursos i les taules rodones, només va amb majúscula la lletra inicial del títol de l'activitat, i el títol s'escriu entre cometes. Per exemple:
«La tradició administrativa avui: mètodes i problemes» és una ponència de les Jornades sobre Tècniques i Mètodes d'Estudi del Llenguatge Administratiu.
la taula rodona «Distribució a internet: nous canals per al cinema»
la conferència «La música d'Enric Granados»


Majúscules i minúscules en títols d'obres i publicacions
Majúscules i minúscules en títols de publicacions periòdiques i col·leccions
Cursiva i cometes en títols d'obres i publicacions

Convencions. Tipus de lletra i cometes; Convencions. Majúscules i minúscules

En els títols de llibres, d'obres teatrals, musicals, cinematogràfiques i d'arts plàstiques, i de programes de ràdio o televisió que apareguin en un text, només s'escriu amb majúscula la lletra inicial del títol. La resta s'escriu amb minúscula, tret d'aquelles lletres que hagin d'anar amb majúscula per algun motiu (per exemple, el nom d'un municipi). Cal tenir en compte, a més, que aquests títols van en cursiva. Per exemple:
La febre d'or (novel·la)
La plaça del Diamant (novel·la)
Diccionari general de la llengua catalana
Terra baixa (obra teatral)
El més gran dels pecadors (disc)
Els nens salvatges (obra cinematogràfica)
La competència (programa radiofònic)
Zona zàping (programa televisiu)
El desconsol (escultura)
La vicaria (pintura)
En el cas de les publicacions periòdiques, s'escriuen en majúscula la inicial del títol i les inicials de tots els elements que el componen, llevat dels articles, les preposicions i les conjuncions. Aquests títols també s'escriuen en cursiva. Per exemple:
Serra d'Or
El Temps
Time Out
Xerra i Xala
Pel que fa a les col·leccions de llibres o altres obres, també van amb majúscules la inicial del títol i les inicials de tots els elements que el componen, llevat dels articles, les preposicions i les conjuncions. A més, s'escriuen entre cometes. Per exemple:
"El Balancí"
"Estudis i Propostes"
"Els Millors Poetes Catalans del Segle XX"
"Contes per Llegir a les Fosques"
Els títols d'articles de revista, els dels capítols o seccions d'un llibre, els poemes o textos en prosa que formen part d'un recull i, en general, qualsevol escrit que quedi inclòs dins una obra,  s'escriuen, pel que fa a les majúscules, segons el que s'ha explicat anteriorment sobre els títols de llibres, és a dir: només van en majúscula la lletra inicial i les altres que s'hi hagin d'escriure per alguna norma particular; la resta van en minúscula. Però, a diferència del que passa amb els llibres, aquests títols s'escriuen entre cometes. Per exemple:
"Acords per a la normalització lingüística a l'Administració de la Generalitat", publicat a Llengua i Administració.
Vegeu la secció "La contraportada", del diari El Punt Avui.
No us perdeu la columna "El rum-rum", que Màrius Serra publica cada dia a La Vanguardia.
Va llegir el poema "Parlen les dones", de Montserrat Abelló.


Majúscules i minúscules de documents i tramitacions oficials i legals: lleis, decrets, etc.

Els noms i adjectius que componen el títol d'un document oficial s'escriuen amb minúscula inicial, llevat de la inicial del primer mot, que designa la classe de document, i dels noms propis que formen part del títol. Igualment quan es tracta de denominacions de tramitacions que corresponen al títol d'un document oficial. Per exemple:
Projecte de llei d'ordenació dels ensenyaments no reglats...
Llei d'habilitació de crèdits en el pressupost...
Llei 8/1980, de 10 de març, de l'estatut dels treballadors
Estatut dels treballadors
Proposició no de llei sobre...
Proposta de resolució subsegüent a...
Resolució 63/II del Parlament de Catalunya, sobre...
Reial decret legislatiu 2876/1983, pel qual es regula...
Llei general tributària
Moció 24/II del Parlament de Catalunya, sobre...
Dictamen de la Comissió de...
Informe de la Ponència sobre...
pel Decret 53/1983, de 24 de juny, sobre...
l'Ordre de 20 de març de 1985, del Departament de Justícia, per la qual...
la Sentència 127/1994 del Tribunal Constitucional
Hi ha documents oficials que són més coneguts per una part de la denominació. Així, la Llei orgànica 4/1979, de 18 de desembre, de l'estatut d'autonomia de Catalunya se cita habitualment com a Estatut d'autonomia de Catalunya, i la Llei orgànica 10/1995, de 23 de novembre, del codi penal se sol citar com a Codi penal. En aquests casos, s'escriu en majúscula la inicial del primer mot de la designació incompleta.
Les designacions genèriques de classes de documents i classes de tramitacions s'escriuen amb minúscules en tots els casos. Per exemple:
els projectes de llei del Govern
un projecte de llei necessari
les lleis de Catalunya
una llei oportuna
els estatuts de les comunitats autònomes
el BOPC publica totes les resolucions del Parlament
es va aprovar per mitjà d'un reial decret
les lleis d'organització territorial
les mocions es poden presentar...
un dictamen de comissió
els informes de ponència
els decrets emanats de l'Executiu
una sentència ferma
les sentències 236/1991 i 127/1994
La denominació d'una tramitació que no correspon a un document amb títol propi, sinó a una actuació oficial, s'escriu amb minúscula inicial. Per exemple:
la interpel·lació al Consell Executiu sobre la política general de la funció pública
la pregunta a l'Hble. Sr. Conseller d'Economia i Coneixement sobre els crèdits oficials
la compareixença de l'Hble. Sra. Consellera d'Ensenyament davant la Comissió de Política Cultural
Les parts genèriques de les obres i els documents legals s'escriuen amb minúscula inicial. Per exemple:
en el preàmbul es diu que...
a la disposició transitòria quarta
les disposicions finals
el capítol II
la secció vuitena
el títol primer
l'annex I
el que disposa l'article 43
d'acord amb l'apartat b de l'article 2


Majúscules i minúscules d'informes i estudis

Les denominacions d'informes i estudis amb títol propi s'escriuen només amb
la lletra inicial en majúscula. Per exemple:
És un dels responsables de l'Estudi d'impacte
ambiental.
S'han presentat les conclusions de l'Informe sobre el sector de l'habitatge a
Catalunya.
Si aquests documents esdevenen una publicació editada s'escriuen en cursiva, i també amb la
inicial en majúscula:
L'Informe de política lingüística 2017 es pot consultar al web.
L'any passat
es va publicar l'Estudi sobre la
comunicació local a Catalunya.
Finalment, les designacions genèriques d'aquests documents s'escriuen
sempre amb minúscules. Per exemple:
Resulta evident que l'informe és ple d'irregularitats.
L'estudi realitzat avala aquesta hipòtesi.


Majúscules i minúscules de l'article en els noms de lloc no catalans

Toponímia; Convencions. Majúscules i minúscules

L'article dels noms de lloc no catalans s'escriu amb majúscula inicial i roman invariable en els casos en què, si fos català, es contrauria. Per exemple:
a Las Bárdenas
de La Rioja
per Los Angeles
des de Le Havre
d'El Bierzo
a El Cobre
Aquesta regla no s'aplica als llocs no catalans amb forma catalanitzada, per exemple: l'Havana, el Caire.


Majúscules i minúscules de comarques, municipis i barris
Majúscules i minúscules de demarcacions i divisions territorials

Convencions. Majúscules i minúscules; Toponímia

Tots els substantius i altres elements, tret dels articles i les preposicions, que componen la forma establerta d'una comarca, un municipi, un agregat, una entitat local menor o un barri, s'escriuen amb majúscula inicial. Per exemple:
el Baix Llobregat (comarca)
la Vall de Bianya (municipi)
Sant Climent Sescebes (municipi)
Vielha e Mijaran (municipi)
el Molí de Fus (poblet)
Sant Andreu (barri)
la Zona Franca (barri)
Convé notar que quan una demarcació o una divisió territorial va acompanyada d'un designació genèrica, aquesta designació s'escriu amb minúscula inicial. Per exemple:
la província de Barcelona
la comarca d'Osona
la diòcesi de Girona
la regió d'Alsàcia-Lorena


Majúscules i minúscules d'accidents i llocs geogràfics

Les designacions d'accidents i llocs geogràfics tenen dues parts: el nom genèric (és a dir, mots com mar, riu, serra, pic, plana, delta, península, coll, etc.) i el nom propi del lloc. El nom genèric s'escriu amb minúscula inicial dins d'un text (excepte si apareix sol i equival a tota la denominació: el Delta), mentre que el nom propi va amb majúscula inicial. Per exemple:
la mar Roja
la collada de Toses
el cap de Creus
la península Ibèrica
el pol Nord
la plana de Vic
el delta de l'Ebre (però el Delta)
la font del Desmai
les illes Medes (però les Illes Balears, per tal com es tracta del nom d'una comunitat autònoma)
Hi ha alguns casos en què la denominació geogràfica està formada únicament per substantius i adjectius genèrics, cas en què s'escriuen amb majúscula inicial. Per exemple: la Depressió Prelitoral Catalana, el Sistema Pirinenc, la Selva Negra, etc.
Cal tenir en compte, però, que la designació genèrica d'alguns accidents geogràfics a vegades s'elideix i, per tant, s'escriuen amb majúscula inicial. Per exemple, és el cas de el Cavall Bernat, la Gorra Frígia, els Flautats, la Prenyada, la Mòmia, etc., en què la designació genèrica monòlit s'ha elidit.


Majúscules i minúscules d'edificis singulars i monuments

S'escriuen amb majúscula inicial tots els substantius i adjectius que componen el nom d'edificis singulars i monuments. Per exemple:
el Palau Reial
la Llotja
la Paeria
el Palau de Justícia
l'Estadi Olímpic
la Sagrada Família
la Pedrera
la Casa Blanca
el Big Ben
l'Arc de Triomf (de Barcelona)
la Porta de Brandenburg
la Torre Eiffel
En el cas de les dependències d'edificis, s'escriuen amb majúscules inicials les denominacions específiques de les estances singulars. Per exemple:
la Galeria dels Miralls (de Versalles)
el Saló de Sessions (del Parlament)
el Saló del Tinell
el Saló de Cent
el Pati dels Tarongers
En canvi, quan aquestes dependències es designen amb mots genèrics, s'escriuen amb minúscula inicial: el saló de sessions del consistori, la sala d'actes, el pati del centre, etc.


Denominacions i codis de comarques de Catalunya

Alt Camp: AC
Alt Empordà: AE
Alt Penedès: AP
Alt Urgell: AU
Alta Ribagorça: AG
Anoia: AI
Bages: BG
Baix Camp: BC
Baix Ebre: BB
Baix Empordà: BM
Baix Llobregat: BT
Baix Penedès: BP
Barcelonès: BR
Berguedà: BD
Cerdanya: CD
Conca de Barberà: CB
Garraf: GF
Garrigues: GG
Garrotxa: GX
Gironès: GN
Maresme: MM
Moianès: MN
Montsià: MT
Noguera: NG
Osona: OS
Pallars Jussà: PJ
Pallars Sobirà: PS
Pla d'Urgell: PU
Pla de l'Estany: PE
Priorat: PR
Ribera d'Ebre: RE
Ripollès: RI
Segarra: SR
Segrià: SI
Selva: SV
Solsonès: SL
Tarragonès: TR
Terra Alta: TT
Urgell: UR
Vall d'Aran: VN
Vallès Occidental: VC
Vallès Oriental: VR
Sovint, en bases de dades referides a municipis o a professionals, cal consignar la comarca com una dada més. Per raons de seguretat i rapidesa en la introducció de dades, s'acostuma a treballar amb taules codificades. Per a aquests casos, es van proposar aquests codis —amb dos dígits alfabètics— per a les comarques de Catalunya.
És convenient que aquests codis siguin substituïts pel nom sencer de la comarca a l'hora de consultar per pantalla una base de dades o d'imprimir la informació que contenen els fitxers. La informàtica pot resoldre automàticament aquest aspecte.


L'albarà és un document que s'utilitza per justificar la sortida de mercaderies del magatzem del venedor o la venedora i per confirmar que s'han lliurat al comprador o la compradora. Habitualment, se n'estenen tres exemplars: un queda en poder de qui fa la venda i els altres dos són lliurats amb la mercaderia a qui fa la compra, que se'n queda un i en retorna un altre amb la seva signatura o el seu segell per acreditar la recepció de la tramesa. Normalment, la signatura o el segell van precedits d'alguna d'aquestes expressions: Ho he rebut; Conforme, llevat d'examen; Rebut, sense comprovació; etc.
En general s'hi fan constar les dades següents:
venedor o venedora (nom, domicili, NIF)comprador o compradora (nom, domicili, NIF, codi)data de l'albaràidentificació de l'albaràmercaderies (quantitats, articles i característiques)data de lliurament
A l'albarà no s'acostuma de fer-hi constar ni els preus per unitat ni l'import de les mercaderies. És només una constatació de les mercaderies lliurades perquè el comprador o la compradora pugui comprovar si el contingut de l'albarà concorda amb el lliurament i el venedor o la venedora pugui tenir la conformitat del comprador o compradora per fer la factura.


La factura és un document que un proveïdor o una proveïdora adreça a un client o una clienta i en què es detallen les mercaderies venudes o el servei prestat i se'n notifica l'import.
Habitualment, s'hi fan constar les dades següents:
venedor o venedora (nom, domicili, NIF)comprador o compradora (nom, domicili, NIF, codi)datacióidentificació de la facturamercaderies (quantitats, articles i característiques, preus per unitat, import)descomptesdespeses (transport, assegurança, comissió, etc.)impostosimport totalforma de pagament
Hi ha factures amb unes característiques especials:
Factura de pagament al comptat. A més de les dades que figuren en una factura ordinària, hi consta la signatura del venedor o la venedora per acreditar que n'ha cobrat l'import. Normalment, aquesta signatura va precedida d'alguna d'aquestes expressions: Venda al comptat, Cobrat, Ho he rebut.Factura proforma. S'utilitza per notificar el cost d'una comanda però no en demana el pagament.


Numerals compostos: amb guionet o sense?

En els cardinals i ordinals compostos, s'escriu guionet entre les desenes i les unitats, i entre les unitats i les centenes. Pel que fa a la sèrie dels vint, cal fer servir guionet a banda i banda de la conjunció i. Per exemple:
vint-i-cinc
quaranta-set
vuitanta-u
tres-cents
cinc-centes
mil nou-cents
set mil set-cents quaranta-cinc
vint-i-unè
trenta-sisena
dos-centè
quatre-centens
Convé notar que els derivats de les centenes no porten guionet. Per exemple: vuitcentista, noucentista, noucentisme, etc.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.4.2.2a)


El xec és un document de crèdit per mitjà del qual el titular d'un compte bancari dona una ordre de pagament, al banc o a la caixa d'estalvis, de la totalitat o d'una part dels fons que tingui disponibles en el compte.
Tipus de xec
Xec al portador: Xec que pot ser cobrat personalment i directament per qualsevol persona que el presenti al banc pagador.Xec barrat: Xec que travessen dues ratlles paral·leles i que només pot ser cobrat si és ingressat en un compte bancari.Xec nominatiu: Xec en què hi ha indicat el nom del tenidor que l'ha de cobrar.
Estructura i continguts
El xec ha de contenir les dades següents:
l'expressió per aquest xecel domicili i el nom de l'entitat bancària que respon al pagamentel nom del particular o de l'entitat a qui es fa el pagament, o bé l'expressió al portadorla quantitat que s'ha de pagar, en xifres i en lletresel lloc d'emissióla data de lliurament en lletresla signatura del lliurador o titular del compte
Les dues primeres dades, generalment, ja són impreses als xecs per emplenar que facilita el banc o la caixa d'estalvis on el titular té el compte.
Com a mesura de seguretat, cal comprovar que la quantitat en xifres i la quantitat en lletres coincideixen i cal inutilitzar amb algun signe (# ---) els espais sobrers de davant i darrere. Si les dues quantitats no coincideixen, legalment té valor l'import expressat amb lletres.
La data de lliurament s'ha d'escriure en lletres. Cal recordar que els mesos de l'any, si no es troben en posició inicial, van en minúscula: gener, febrer, març, abril, maig, juny, juliol, agost, setembre, octubre, novembre i desembre.


El rebut és un document amb el qual es justifica un pagament, normalment d'una factura que correspon a mercaderies venudes o a un servei prestat. Habitualment l'estén la persona que cobra, en doble exemplar: l'original es lliura al pagador i l'altra còpia passa al departament de comptabilitat de qui rep els diners.
Conté, en general, les dades següents:
capçalera de l'entitat que rep els dinersidentificació del rebutnom del pagadorquantitat de diners rebutsconcepte pel qual es fa el pagament (pot ser l'origen del deute, la referència a la factura corresponent, etc.)lloc i datacàrrec i signatura de qui rep els diners
El nucli del rebut comença amb l'expressió He rebut (o Rebo, Hem rebut, Rebem) seguida de la preposició de i del nom de qui paga.


Per designar el document per mitjà del qual una persona s'adreça a una administració pública amb una demanda sobre una matèria determinada, que comporta l'inici d'un procediment administratiu, la denominació més usada en català és sol·licitud. Amb el mateix significat i com a sinònim també es pot fer servir la forma instància.


Els noms propis de persona, també anomenats antropònims, com a norma general no es tradueixen. Per exemple, els noms Federico García Lorca, James Joyce o Simone de Beauvoir es mantenen inalterables en un text en català. Així mateix, Pompeu Fabra o Montserrat Roig no es tradueixen si es fan servir en un text escrit en una altra llengua.
Si no hi ha manera de comprovar el nom real d'algú, per exemple perquè no és conegut o perquè ja no viu, és recomanable mantenir el nom en la llengua en què arribi escrit. D'altra banda, hi ha persones que, segons la llengua del text, català o castellà, usen el seu nom en una o altra llengua; es tracta d'una decisió personal i qui tradueix o redacta un text no pot prendre lliurement la decisió de traduir un nom. Cal respectar els noms propis de cada persona.


Traducció de noms propis de persona en alfabets no llatins

A l'hora de traduir noms escrits en alfabets diferents del llatí, cal transcriure o transliterar el nom de la llengua original al català.
La transliteració consisteix a donar l'equivalent gràfic de l'alfabet original en l'alfabet llatí, i va adreçada a publicacions especialitzades o a un públic més o menys en contacte amb la llengua original.
En canvi, la transcripció consisteix, en el cas del català, a reproduir en l'alfabet llatí la pronúncia de la llengua de partida. És el sistema que se sol fer servir en obres de divulgació i als mitjans de comunicació. Per exemple:
Anna Politkóvskaia
Anton Pàvlovitx Txékhov
Indira Gandhi
Malala Yousafzai
Xi Jinping


Traducció de noms de personatges històrics i de ficció

Els noms de personatges històrics o bíblics, sants, papes, dinasties, llinatges i personatges mitològics o literaris que tenen tradició de traducció, adopten la forma específica traduïda en un text en català. Per exemple:
Aristòtil
Àrtemis
Carlemany
Dant
Joan XXIII
Juli Cèsar
sant Francesc d'Assís
santa Anna
els Trastàmara
la Ventafocs
Però: Leonardo da Vinci, Robin Hood, etc.


Traducció de sobrenoms, renoms, pseudònims, hipocorístics

Els sobrenoms, renoms, pseudònims, hipocorístics i altres variants dels noms procedents d'altres llengües habitualment no es tradueixen en un text en català. Per exemple:
el Bigotes
la Juani
Lady Gaga
Miss Kittin
la Pasionaria
No obstant això, per tradició s'ha tendit a traduir algunes d'aquestes denominacions quan el nom propi (o part del nom propi) té un valor significatiu, i especialment si la llengua d'origen ens resulta llunyana.  Per exemple:
Billy el Nen
el Capità Amèrica
la Dona Invisible
el rei Ricard Cor de Lleó
Rosie la Rebladora


Com a norma general, les designacions de càrrecs es tradueixen. Per exemple:
el conseller delegat de l'empresa
la cap del Servei de Contractació
els membres del Parlament
la presidenta de la cooperativa
la primera ministra del Regne Unit
En els casos en què una traducció literal resulta inadequada, es recomana fer una traducció funcional o adaptada del càrrec. Per exemple:
el president de la Cambra dels Comuns (Speaker)
I si el tractament duu associades connotacions territorials o polítiques que convé mantenir, és recomanable fer servir la forma estrangera. Per exemple: el lehendakari Iñigo Urkullu.


Traducció de formes de tractament
Traducció de tractaments protocol·laris

En una traducció, les formes de tractament o de designació genèrica de les persones que precedeixen els noms propis i les formes protocol·làries de tractament, tant si s'expressen de manera desplegada com abreujada, se solen traduir al català. Per exemple:
la doctora Amador
la Il·lustríssima Senyora Presidenta
el mestre Estellicó
el senyor Pedro García
Sra. Gorina
St. Isidor de Sevilla
No obstant això, hi ha tractaments que no es poden traduir literalment per les connotacions culturals, polítiques o ideològiques que duen associades, i aleshores es manté la forma estrangera, que se sol escriure amb majúscula inicial. Per exemple:
el Führer
Lady Marian
Lord Carnarvon
Madame Renaud
Sir Arthur Conan Doyle
En altres casos, el tractament estranger disposa d'una forma adaptada en català. Per exemple:
l'emir Sabah de Kuwait
el kàiser Guillem
la tsarina Elisabet I de Rússia


Com a norma general, els noms propis d'animals o d'altres éssers de ficció no es tradueixen. Per exemple:
Bugs Bunny
el dofí Willy
King Kong
Mickey Mouse
l'os Nere
Rocinante
Alguns noms, però, es tradueixen per tradició. En són un exemple els casos següents:
el ca Cèrber
el Correcamins
el gat Silvestre
la Pantera Rosa
Pegàs
Ullal Blanc


Com a norma general, el nom propi d'un grup artístic (teatral, musical, de dansa, etc.) no es tradueix. Per exemple:
Cirque du Soleil
Corau Margalida
Los Rebeldes
Queen
The Rolling Stones
No obstant això, els noms d'orquestres, formacions de cambra i companyies de dansa amb una denominació descriptiva sí que se solen traduir. Per exemple:
Ballet de l'Òpera Nacional de París
Orquestra Filharmònica de Berlín
Quartet Gerhard


'medioambiental', 'mediambiental' o 'ambiental'?

mediambiental o ambiental
Els adjectius mediambiental i ambiental tenen el significat de 'relatiu o pertanyent al medi ambient'. Així, tant es pot dir La gent està cada vegada més sensibilitzada pels problemes ambientals, com La gent està cada vegada més sensibilitzada pels problemes mediambientals.
La forma medioambiental no és adequada en català.


Com es diu hardware en català?
maquinari
m.

Lèxic. Lèxic especialitzat. Tecnologies de la informació i la comunicació

maquinari m.
En català, el terme maquinari està format pel substantiu màquina i el sufix -ari que vol dir 'conjunt de'. Designa el conjunt d'elements físics d'un sistema informàtic, que generalment es compon d'una unitat central i perifèrics, com ara el ratolí, el teclat, la pantalla, la impressora, etc. Per exemple: Aquesta empresa té un maquinari antiquat.
El terme equivalent en anglès és hardware.


Com es diu software en català?
m.
programari
m.

programari m.
En català, el terme programari està format pel substantiu programa i el sufix -ari que vol dir 'conjunt de'. Designa el conjunt sistemàtic dels programes d'explotació i dels programes informàtics que serveixen per a aplicacions determinades. Per exemple: Cada empresa necessita un programari adequat a les seves necessitats.
El terme equivalent en anglès és software.


Com es diu aseo en català?
lavabo
bany auxiliar
serveis

bany auxiliar
lavabo
serveis
Les formes catalanes lavabo o bany auxiliar fan referència a l'habitació petita especialment agençada amb una pica per rentar-se les mans i un vàter. El terme castellà equivalent és aseo.
Ara bé, la manera habitual de preguntar on és aquesta part d'una casa o d'un local és: On és el lavabo? Pel que fa als rètols en els edificis públics, el més recomanable és posar-hi el rètol lavabo o lavabos, si n'hi ha més d'un, o també serveis.
Per tant, els equivalents catalans de la paraula aseo són bany auxiliar, lavabo o serveis, segons el context.


office
En català, per fer referència a la cambra situada entre la cuina i el menjador dels hotels i d'algunes cases, on es prepara el servei de taula, fem servir el terme normatiu office, manlleu adoptat de l'anglès. Per tant, podem dir una frase com la següent:
S'ha comprat una casa amb menjador, cuina i office i no sé quantes habitacions i banys.


Com es diu palette en català?
Com es diu palé en català?
palet
paleta

palet m.
paleta f.
El terme català palet, substantiu masculí provinent del manlleu francès palette, designa una plataforma que serveix per posar-hi al damunt diverses càrregues, com rajoles o caixes, a fi de fer-ne una unitat de transport més gran que es pugui moure tota sencera i que faciliti tant l'emmagatzematge com la càrrega i descàrrega de camions, trens o vaixells. Normalment, aquestes grans unitats de càrrega es mouen amb màquines especialitzades, com els carretons elevadors de forca, també anomenats toros, o les grues de les obres. Com a terme secundari podem fer servir la denominació paleta, substantiu de gènere femení.
El terme castellà equivalent és palé o paleta.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Alimentació. Gastronomia

Catering és una paraula anglesa que s'ha adaptat al català amb la forma càtering. Amb aquesta denominació es designa l'àpat en grup que s'encarrega a una empresa especialitzada, la qual s'ocupa de preparar-lo i, generalment també, de transportar-lo i servir-lo en el lloc convingut. Per exemple: Hem encarregat el càtering per a l'esmorzar del congrés.
El servei de restauració especialitzat en la preparació i el proveïment de càtering rep el nom de servei de càtering o, simplement, càtering. Normalment el servei inclou, a més de la preparació dels àpats, el transport, el reescalfament, la vaixella i els coberts. Així mateix, l'empresa que ofereix aquest servei rep el nom de empresa de càtering o bé càtering.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Equipament de la llar. Decoració. Bricolatge

La paraula encimera, que deriva de l'adverbi castellà encima, no és catalana. Segons el significat, en català es poden fer servir els termes següents:
1. Si es vol fer referència a un taulell situat a l'alçada de la cintura on es prepara el menjar, es poden utilitzar els termes taulell de cuina, banc de cuina, marbre i amanidor. El diccionari normatiu recull també el terme fogons amb aquest significat, al costat del seu significat més comú ('suport en què es produeix calor per la combustió d'un fluid combustible o mitjançant un corrent elèctric utilitzat per cuinar, escalfar líquids, etc.'), per referir-se al taulell de cuina on es preparen aliments abans de cuinar-los.
2. Si es vol al·ludir a una placa metàl·lica, amb els fogons encastats, que s'utilitza per cuinar, es poden fer servir els termes placa de cocció o placa de focs. Cal recordar que es tracta d'un aparell de cuina complet, i que no s'ha de confondre amb l'element anomenat placa superior, que es comenta tot seguit.
3. Una placa superior o placa de sobrecuina és la placa superior de les cuines de gas o elèctriques, amb forats on s'encasten els fogons.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Lleure. Turisme

En català, hi ha dues formes per designar el sector d'activitats econòmiques que comprèn la restauració, els hotels, els hostals, les pensions i els bars: hoteleria, relacionada amb l'expressió indústria hotelera, i hostaleria, relacionada amb la paraula més tradicional hostal. Per exemple:
Durant la pandèmia el sector de l'hoteleria va quedar molt tocat.
Fa un curs de sommelier en una escola d'hostaleria de Lleida.
Cal tenir en compte l'escriptura del mot hostaleria: la segona síl·laba, ta, s'escriu amb a, ja que és un derivat del mot hostal.


àpat fred
En català, el terme que serveix per designar l'àpat lleuger que generalment se serveix fred és àpat fred. Per exemple:
Després de la conferència se servirà un àpat fred a la sala d'actes.


pausa
En català, el terme que serveix per designar el descans breu que es fa en el decurs d'un congrés, una sessió de treball, etc., en què es pot oferir algun refrigeri és pausa.


Lèxic. Lèxic especialitzat. Indumentària. Confecció

peto
Per designar, en català, la part superior d'un davantal, d'unes faldilles o d'uns pantalons, que cobreix el pit, s'ha adoptat la paraula peto. Per exemple:
Li vaig comprar unes faldilles amb peto que li fan joc amb aquest jersei.
Per a l'Albert tinc uns pantalons de peto que li quedaran molt bé.


rostidoria f.
rostisseria f.
Les denominacions catalanes que designen l'establiment on se serveixen menjars rostits i altres viandes són rostidoria o rostisseria, totes dues com a sinònims. Així doncs, podem dir:
A la cantonada de casa, hi han posat una rostidoria que sembla molt selecta o A la cantonada de casa, hi han posat una rostisseria que sembla molt selecta.
La forma rostidoria és una paraula derivada de rostidor, que prové del mot rostir. Cal tenir en compte que la tercera síl·laba, és a dir, do, s'escriu amb una o. En canvi, el terme rostisseria és una adaptació del terme francès rotisserie. Aquesta paraula s'escriu amb dues esses.


La samarreta de cotó, de màniga llarga, que s'utilitza com a part superior del xandall o també com a jersei esportiu en català s'anomena dessuadora (i no suadora).
La forma castellana equivalent és sudadera.


casset m. i f.
En català, la forma casset (adaptació del manlleu francès cassette) designa, en primer lloc, la capsa de plàstic que conté dues bobines on s'enrotlla una cinta magnètica destinada a l'enregistrament i reproducció de sons. Amb aquest sentit, casset és una paraula femenina. Així, es pot dir: Tinc una casset amb els clàssics de Lluís Llach.
Però la denominació casset també es fa servir per designar l'aparell amb què s'enregistren i es reprodueixen les cassets. En aquest cas, però, és una paraula masculina. Així, es pot dir: He de portar el casset a arreglar perquè no funciona.
Es pot concloure, doncs, que un casset és un magnetòfon de casset, mentre que una casset és la cinta amb el seu estoig de plàstic.


disquet m.
D'acord amb el diccionari normatiu, la paraula disquet, que designa el disc magnètic que s'introdueix a l'ordinador per enregistrar-hi informació o consultar la que conté, s'ha adaptat gràficament al català i s'escriu tal com sona: disquet. Cal tenir en compte que és un mot masculí.
Així, podem dir:
Val més que copiïs la informació en un disquet, és més segur.
Tot el que tinc al disc dur, també ho tinc arxivat en disquets.


La paraula fax prové de la reducció del mot facsímil. Fa referència al procediment emprat per transmetre documents a través de la línia telefònica que consta d'un sistema òptic de lectura, un mòdem per a la transmissió i un sistema d'impressió per a la recepció. Amb aquest significat també es pot fer servir el terme telefax.
D'altra banda, la paraula fax també designa el document transmès i reproduït per fax. Per tant, podem dir: Quan tinguis les dades, t'enviaré un fax. Amb aquest significat també es poden usar els termes facsímil i telefax.
I, finalment, la paraula fax (o telefax) designa l'aparell amb què s'envia i es rep un fax. Així, podem dir: A l'oficina tinc un fax que també fa fotocòpies.
Si hem de fer servir la paraula fax en plural, cal tenir en compte que es forma afegint-hi la terminació -os. Per exemple: He estat fora tres dies i m'he trobat la taula plena de faxos.


faxos
La paraula fax no és invariable: té una forma singular i una forma plural.
El singular d'aquest mot és fax; en canvi, el plural es forma afegint-hi la terminació -os. Per exemple:
He estat fora tres dies i m'he trobat la taula plena de faxos.


Com es diu mailing en català?
publitramesa

Lèxic. Lèxic especialitzat. Economia. Empresa

publitramesa
El terme anglès mailing correspon en català a publitramesa i designa una tramesa publicitària personalitzada que s'envia per correu a persones seleccionades prèviament i que sol constar d'un sobre i d'una carta publicitària. Per tant, es pot dir: Començarem la campanya amb una publitramesa, i després parlarem per telèfon amb els possibles clients.
De vegades, la paraula mailing també es fa servir quan les característiques dels destinataris o la mena de material que s'envia no permeten parlar de publicitat. Aleshores es pot traduir simplement per tramesa o correu. Així, es pot dir: Per Nadal fem una tramesa de felicitacions.
En algunes aplicacions informàtiques, mailing es pot traduir igualment per tramesa i a vegades simplement per correu. Així, es pot trobar una instrucció a l'ordinador que digui: aplicació de control de les trameses per correu, o simplement aplicació de control del correu.
Un terme relacionat és bustiada, en anglès unadressed mailing, per designar l'acció de distribuir en les bústies domiciliàries, sense la intervenció del servei de correus, prospectes, catàlegs, mostres d'un producte, etc., sense personalitzar i generalment sense ensobrar. Per tant, es pot dir: L'Associació de Veïns ha fet una bustiada per anunciar la revetlla de Sant Joan.


El terme multimèdia serveix per designar qualsevol comunicació en què es combinen diversos mitjans tècnics, com ara textos escrits, imatges de televisió o cinema, enregistraments orals, música o so en general. Així, per exemple, es pot parlar d'un curs multimèdia si s'hi utilitzen llibres, vídeos i altres tipus d'enregistraments.
La paraula multimèdia és un adjectiu de formació recent. Significa literalment 'de molts mitjans'. És invariable, o sigui, sense forma especial per al femení ni per al plural. Així, es pot dir: Aquest centre organitza dues exposicions multimèdia.


El terme català equivalent a la forma anglesa mountain bike és bicicleta tot terreny. És una bicicleta alta, amb tres plats i sis o set pinyons, pneumàtics amb molt de relleu i manillar pla, que s'utilitza en la modalitat de ciclisme practicada en espais naturals de terreny accidentat. Com a terme secundari es fa servir bicicleta de muntanya. Així, es pot dir:
En Joan s'ha comprat una bicicleta tot terreny de vint-i-una marxes.
He vist una bicicleta de muntanya molt barata.
Pel que fa a la designació d'aquesta modalitat de ciclisme, cal fer servir l'expressió bicicleta tot terreny. També es pot utilitzar la sigla formada amb les inicials de les tres paraules de l'expressió: BTT. Així, es pot dir: A Llinars del Vallès es fan moltes competicions de bicicleta tot terreny, o llegir un cartell que digui: Campionat de Catalunya de BTT.


Com es diu rafting en català?
Com es diu descenso de aguas bravas en català?
ràfting
descens en bot

ràfting
descens en bot
L'equivalent català de la paraula anglesa rafting és ràfting. S'utilitza per designar la pràctica esportiva que consisteix a baixar per aigües vives en un bot pneumàtic que generalment té capacitat per a unes vuit persones. També es pot fer servir la forma descens en bot com a sinònim complementari. Així doncs, es pot dir, per exemple: Diumenge pujarem a Sort a fer ràfting, Aquestes vacances hem practicat el descens en bot al Pallars.
En castellà, per designar aquesta activitat s'utilitza el terme descenso de aguas bravas i també l'anglicisme rafting.


El terme català equivalent a la forma anglesa trekking és tresc.  Es tracta d'una expedició excursionista que consisteix en un viatge organitzat, sovint amb guia, a regions exòtiques o de difícil accés, com ara deserts o selves, o serralades com els Andes o l'Himàlaia. Aquest mot està relacionat amb el verb trescar i el substantiu de la llengua general tresc, que vol dir caminar, treballar, afanyosament, apressadament. Així, es pot dir:
Aquestes vacances me'n penso anar a fer un tresc per l'Himàlaia.
M'he comprat unes botes de tresc i les vull anar a estrenar.
El tresc té sempre un component comercial i exòtic que no tenen la travessa ni el senderisme, que consisteix a seguir els senders de gran recorregut prèviament marcats. Així, es parla d'una travessa pels Alps o d'una travessa per la Garrotxa, però d'un tresc pels Andes o d'un tresc pel desert.


El terme català màrqueting (de l'anglès marketing) designa el conjunt de tècniques destinades a planificar un procés de comercialització per tal de millorar la distribució i la venda de productes i de serveis. Per exemple:
Cal emprar totes les tècniques del màrqueting per llançar un producte al mercat.


Com es diu flash en català?
plural de flaix

Morfologia; Lèxic. Lèxic especialitzat. Comunicació. Audiovisuals

flaix
flaixos
La paraula flaix (adaptació del terme anglès flash) designa un aparell que produeix un esclat lluminós que permet impressionar una pel·lícula fotogràfica quan no hi ha prou llum natural.
També es fa servir amb aquests significats: 'notícia breu i sintètica' i 'pla de durada molt breu que trenca la continuïtat normal d'una acció cinematogràfica, en què es mostra només un detall característic'.
El plural de la paraula adaptada es forma tal com es fa habitualment en català en paraules amb aquesta terminació. És a dir, afegint-hi la terminació -os: flaixos.


NOVES CONFECCIONS, SA
C. de Lluís Companys, 4
08400 GRANOLLERS
Distingit senyor, distingida senyora,
Lamento haver de comunicar-vos que no estem gens satisfets de la tramesa de faldilles que hem rebut avui. Aquesta tramesa no es correspon amb la nostra comanda núm. 102, del 8 d'octubre.
[...]
Confio que, tan aviat com pugueu, canviareu la mercaderia que ens heu lliurat per la que consta en la nostra comanda.
Atentament,
Helena Aran Costa
Cap del Departament Comercial
La Garriga, 21 d'octubre de 2020


CINTES MUR, SA
C/ Mata, 8
43206 REUS
Distingit senyor, distingida senyora,
Acabem de rebre la vostra carta datada el 25 de novembre, i ens apressem a comunicar-vos que, a causa de [...], les mercaderies que havíem d'expedir el dia 18 han estat expedides el dia 21. Lamentem molt els perjudicis que aquest retard us pugui ocasionar.
[...]
Confiant que ben aviat us sigui lliurada la mercaderia i demanant-vos una altra vegada disculpes per aquesta contrarietat, us saludo atentament.
Maria Vidal Rius
Cap del Servei de Vendes
Badalona, 29 de novembre de 2020


El verb castellà apoyar ocupa l'espai corresponent a més d'un verb català. Per tant, no sempre es pot traduir apoyar pel mateix verb.
El verb recolzar equival a 'descansar el pes d'una cosa o d'una persona sobre un suport'. Per exemple: L'escala recolza sobre la paret, Havien deixat les eines recolzades en un marge, Em vaig recolzar a la barana, L'escala, no cal que l'aguantis tu: pots recolzar-la a la paret. Fins i tot es pot utilitzar en sentit figurat. Així, es pot dir: Una teoria que recolza sobre fets indiscutibles.
Cal recordar, però, que el verb recolzar no vol dir 'advocar per alguna cosa, mantenir-la, defensar-la'. Amb aquest sentit, l'expressió més adequada és donar suport. Per exemple: Els diputats que donen suport a la moció són els més joves, Les associacions de veïns donen suport a aquesta iniciativa.
Així, cal distingir entre el verb recolzar, que té el significat 'estar aguantat', i l'expressió donar suport, que té el sentit de 'defensar o ajudar'.


Com es diu corte y confección en català?

En català, la forma que designa l'art de tallar i cosir les peces de roba o altres materials per fer una peça de vestir, com ara uns pantalons o una brusa, és tall i confecció o costura, tots dos com a sinònims. Així, es pot veure un rètol que posi Acadèmia de tall i confecció o un anunci que digui Classes de costura.
L'expressió castellana equivalent és corte y confección.


Exemple de carta d'acusament de recepció

PAPERS MIRÓ, SA
C/ Gran, 3
43003 TARRAGONA
Senyor,
Acusem recepció de la comanda de cartolina 23XGN-95 que us vam fer amb data 21 d'octubre, i us escrivim per demanar-vos que ens trameteu per correu unes mostres de paper MX3 de diferents colors, amb la indicació dels preus.
[...]
Tot esperant la vostra tramesa, us saludem atentament.
Sílvia Camps Sala
Directora
Tarragona, 25 de novembre de 2013


Exemple de carta de sol·licitud de col·laboració

Sr. Martí Vila Sala
C/ Roser, 8
08004 BARCELONA
Benvolgut senyor,
El motiu d'aquesta carta és demanar el vostre parer sobre l'informe que us faig arribar, juntament amb aquest escrit.
[...]
Us agraeixo per endavant la vostra col·laboració.
Cordialment,
Pau Oliva
Barcelona, 22 de gener de 2020


COMERCIAL PRATS, SA
C/ Font, 8
25300 TÀRREGA
Distingit senyor, distingida senyora,
Amb aquesta carta us volem oferir un nou servei [...]. Us fem arribar, adjunta, la llista de totes les activitats de què podeu disposar d'ara endavant, amb els preus corresponents.
[...]
Esperem que aquesta iniciativa sigui ben acollida i que ben aviat puguem establir relacions comercials amb la vostra empresa.
Atentament,
Francesc Coll Mir
Director comercial
Lleida, 31 de gener de 2021


Majúscules i minúscules després d'admiració o d'interrogació
Coincidència del signe d'admiració o d'interrogació amb el punt
Tipus de lletra del signe d'admiració o d'interrogació final

Convencions. Signes gràfics i de puntuació

Després dels signes d'admiració i d'interrogació no es posa punt, ja que aquests signes al final de la frase tenen valor de punt. Com que marquen l'acabament d'un període, cal escriure la inicial del mot que els segueix amb majúscula. Per exemple:
Tens temps encara? Et voldria fer unes quantes preguntes.
Si el signe d'admiració o d'interrogació correspon al títol d'una
obra o a qualsevol altre fragment en cursiva, també s'escriu en cursiva i s'elimina el
punt final. Per exemple:
El disc que m'agrada més és Help!


majúscules o minúscules amb parèntesis i cometes

En els fragments de text entre parèntesis o en les citacions entre cometes es pot presentar el dubte d'escriure majúscula o minúscula inicial.
Quan un fragment entre parèntesis va després de punt, s'escriu amb majúscula inicial i es tanca amb un punt dins els parèntesis. Per exemple:
El quartet de música clàssica més freqüent és el de corda. (Està format per dos violins, una viola i un violoncel.) F. J. Haydn va ser el gran desenvolupador del quartet de corda.
S'escriu igualment majúscula inicial en els fragments entre cometes després de punt o a inici de frase. Per exemple:
"Vine aquí", em va dir.
En canvi, tant en el cas de fragments entre parèntesis com en el cas de fragments entre cometes, si són menors i no constitueixen una oració, han de començar amb minúscula inicial.
La producció de Gaudí (la major part duta a terme a Barcelona) es pot dividir en quatre etapes ben diferenciades.
Va dir que volia "una rebuda com cal" per al nou director.
Però si els fragments han d'anar amb majúscula per algun motiu, la mantenen. Per exemple:
Ara llegeix Het Graff ("La tomba"), de Henning Mankell. En aquest cas, s'escriu La tomba amb majúscula inicial perquè és la traducció literal d'una obra estrangera.
En el segon bis van cantar "Tots els homes d'Escòcia". En aquest cas, s'escriu Tots els homes d'Escòcia amb majúscula inicial perquè és el títol d'una cançó.


Una enumeració és un recurs que consisteix a agrupar successivament mots o  grups de mots que exposen diversos aspectes d'un mateix tema, units mitjançant alguna forma de coordinació. Les enumeracions es poden presentar de diverses maneres, segons la llargada i la naturalesa dels elements que s'enumeren.
Es tendeix a reservar la minúscula per a les enumeracions introduïdes per dos punts i que s'inicien o no amb una marca d'enumeració (guió, enumeració alfabètica o numèrica), formades per mots solts o seqüències breus, en què s'acostuma a ometre el signe de puntuació al final de cada element enumerat. Per exemple:
Cal presentar la documentació següent:
— certificat d'inscripció al Registre Mercantil
— document nacional d'identitat
— etc.
Quan una enumeració està formada per oracions o per sintagmes nominals llargs, cada element o punt comença amb majúscula inicial i s'acostuma a tancar amb un punt. Per exemple:
Ordre del dia:
1. Lectura i aprovació de l'acta de la reunió anterior.
2. Presentació i aprovació, si escau, del pla d'actuacions per al 2008.
3. Valoració de la proposta de contractació... aprovada per la Comissió Gestora.
4. Torn obert de paraules.
Recepta: Verat amb pastanaga i ceba
Poseu oli en una paella i escalfeu-lo.Talleu la pastanaga i la ceba a làmines i quan l'oli sigui calent tireu-les a la paella. Deixeu-les 10 minuts i remeneu-les un parell de vegades.Afegiu-hi el verat. Deixeu-lo coure 10 minuts més.
En alguns documents administratius es poden trobar enumeracions encapçalades per formes del tipus atès que... o vist que..., separades en paràgrafs que acaben amb un punt i coma o una coma abans del verb principal. En aquest cas cada paràgraf comença amb majúscula inicial. Per exemple:
Atès que els municipis on encara no s'han començat aquestes obres no consideren que siguin imprescindibles;
Atès que els municipis on ja s'han iniciat consideren que no cal que s'executin segons el pla traçat;
Atès que aquesta entitat compta amb un servei urbanístic de qualitat i ha assumit noves atribucions en matèria urbanística,
Els municipis que signen aquest document...


La coma (,) és un signe gràfic que representa una pausa breu en el discurs. En alguns casos serveix per facilitar la lectura i en altres per marcar diferències semàntiques. Tipogràficament, la coma se situa sense deixar cap espai després del mot que la precedeix i deixant-ne un abans del que la segueix.
Els usos principals de la coma són els següents:
1. Separa mots, expressions i frases d'una mateixa enumeració, però no s'hi posa quan ja hi ha les conjuncions i, ni o o: La Comissió Permanent va estudiar el projecte, el Ple el va aprovar i els ciutadans el van aplaudir.
2. Separa els incisos que es fan en una oració, és a dir, les explicacions, els aclariments i les aposicions, encara que al davant hi hagi una conjunció i, o o ni: El president continuà parlant i, fortament decebut, digué...
3. Separa els vocatius, és a dir, els noms amb què es reclama l'atenció d'algú: Xavier, el senyor Puig ha vingut a buscar l'expedient.
4. En les oracions amb els verbs elidits se sol usar la coma per marcar aquesta elisió: Els caps eren a la reunió, i els col·laboradors, a la sala d'espera. (La coma indica la supressió de eren.)
En alguns casos, però, l'ús de la coma per marcar les elisions pot donar lloc a oracions excessivament sincopades i aleshores s'omet, o se n'ometen algunes: Tinc dues filles a l'estranger, una a Londres i una a París.
5. Separa, de vegades, un complement de l'oració que s'ha desplaçat de la seva posició segons l'ordre lògic (subjecte, verb i complements verbals). Per exemple:
Jo només hi he anat un cop, al Tibidabo.
La carta, la té la directora. (En aquest cas la coma és opcional.)
A la Glòria, van passar l'encàrrec del secretari, i no al Pere.
6. Separa les frases relatives explicatives —és a dir, aquelles que expliquen alguna cosa sobre l'antecedent, però no en restringeixen el significat— amb comes: Els funcionaris, que treballen al primer pis, no van sentir res. Aquesta frase significa que tots els funcionaris treballen al primer pis i que cap no va sentir res. Sense les comes, aquesta frase seria especificativa, i voldria dir que una part dels funcionaris (els que treballen al primer pis) no van sentir res.
7. Es fa servir davant de conjuncions adversatives (però, sinó, tanmateix, altrament, nogensmenys, mentre que, tot i això, etc.) i separant altres conjuncions o locucions conjuntives en què s'acostuma a fer una pausa. Per exemple: Van preparar el pla, però no el van aprovar. No obstant això, pensen continuar treballant.
8. En una data, separa el lloc de la data: Badalona, 6 d'octubre de 2008.
9. En una adreça, separa el nom del carrer del número de l'edifici i aquest mateix número de la forma que designa el pis: Passeig de Gràcia, 103, 2n 1a.
10. Per evitar confusions, a vegades cal posar una coma. Per exemple:
—Tens ganes de sortir?
—No, em vull quedar a casa.
Si s'omet la coma que hi ha després del no, el significat és totalment oposat.
Finalment, cal dir que, en general, no es posa coma entre el
subjecte i el verb o entre el verb i un complement quan la frase és
curta i no presenta cap complexitat. Així, no s'escriu:
Aquesta taula de fusta, fa la mateixa funció que una de
marbre.
El professor va acabar la classe dient, que hi hauria examen sorpresa.
En aquests casos cal escriure:
Aquesta taula de fusta fa la mateixa funció que una de marbre.
El professor va acabar la classe dient que hi hauria examen sorpresa.