El punt i coma (;) representa una pausa més llarga que la coma i més breu que el punt; per això s'ha definit, de vegades, com una 'pausa mitjana'. Tipogràficament, se situa sense deixar cap espai darrere del mot que el precedeix i deixant-ne un abans del mot que el segueix.
Els usos principals del punt i coma són els següents:
1. Separa clàusules llargues que mantenen una relació de sentit dins d'una oració i que ja estan subdividides per comes. Per exemple:
D'acord amb el diccionari, els mots volta i cop són sinònims en la frase de l'exemple; de l'Ebre cap al nord el mot cop s'ha documentat en molts contextos, mentre que el mot volta presenta un ús més restringit.
2. Precedeix una conjunció adversativa o concessiva en frases llargues. Per exemple:
Hi ha prou raons que ens fan pensar que convindria que la policia hi intervingués; però tampoc no estem segurs que aquesta mesura sigui la solució del problema.
Si fas teràpia alternativa, segur que pots notar una millora substancial; tot i que normalment aquest problema no té una solució definitiva.
3. Separa elements complexos d'una enumeració amb puntuació pròpia. Per exemple:
El temps previst per a aquests dies és el següent: avui, sol; demà, núvols i clarianes; demà passat, sol, i dilluns, pluja i vent.
També separa els diversos components enumerats de les disposicions administratives. En l'exposició dels arguments de dret i dels fets, aquests se separen amb un punt i coma llevat de l'anterior al verb principal, que se separa amb una coma. Per exemple:
Atès que les dues façanes de l'edifici presenten esquerdes de diversa consideració;
Atès que balcons del primer i segon pis també presenten esquerdes que n'afecten l'estructura i amenacen la seguretat dels vianants;
Atès que l'arrebossat de l'envà pluvial del terrat està en mal estat i, així mateix, representa un perill per a la via pública,
Els sotasignats sol·liciten l'estudi d'un tècnic per dur a terme obres de rehabilitació de les dues façanes de la finca.


Convencions. Signes gràfics i de puntuació

El punt (.) és un signe gràfic que representa una pausa llarga. Aquest signe tipogràfic se situa sense deixar cap espai darrere de la paraula que el precedeix i deixant-ne un abans de la següent.
Els usos principals del punt són els que s'expliquen a continuació:
1. S'escriu al final d'una frase per indicar que té sentit complet i és
gramaticalment independent. Pot ser punt i seguit o punt i a part,
segons el grau de relació que hi hagi entre la frase que acaba i la que
segueix. Per exemple:
Els casals d'estiu són una proposta educativa de lleure per a infants de 3 a 12 anys. S'hi fan jocs, tallers i altres activitats.
Les inscripcions es poden fer entre el 16 de maig i el 10 de juny.
2. S'utilitza per indicar que un mot s'ha abreujat. Per exemple:
abrilabr.bibliotecabibl.3. S'usa per separar els apartats dels articles de les disposicions administratives i de les lleis:
l'article 77.5 de la Llei de procediment administratiu
En canvi, el punt no es fa servir en els casos següents:
1. Quan la frase acaba amb el punt d'una abreviatura, amb punts suspensius, amb signe d'interrogació o admiració. Per exemple:
Van venir de tot arreu: del Maresme, del Penedès, del Pallars, etc.
Hi havia tota mena de tallers: disfresses, màscares, titelles...
Que no han arribat encara?
Quin fred que fa!
2. En els indicadors o els rètols que donen instruccions o informen:
No fumeu
Sala d'espera
Silenci
3. Al final dels eslògans. Per exemple:
Per un ús responsable del vehicle
4.
Al final de la indicació del lloc i la data situada de manera aïllada
del cos del text, com pot ser en una carta. Per exemple: Barcelona, 7 de maig de 2011
5. Després del nom i els cognoms situats sobre o sota la signatura.
Lluïsa Espinosa Busquets
Cap de Secció
6. Al final d'un títol o d'un subtítol si estan aïllats del text i l'encapçalen. Per exemple:
1. Introducció
1.1. Procediments d'actuació del Departament

Optimot, Departament de Política Lingüística, Generalitat de Catalunya


Els dos punts (:) són un signe gràfic que serveix per introduir informació. Es col·loquen sense deixar cap espai després de la paraula que els precedeix i deixant-ne un abans de la següent.
Els usos principals dels dos punts són els següents:
1. Introdueixen una enumeració d'elements, tant si l'enumeració és horitzontal com vertical. Per exemple:
Hem d'anar a buscar el material següent: folis, llibretes, bolígrafs  i retoladors.
Per formalitzar la inscripció cal:
— presentar un certificat mèdic,
— presentar una fotocòpia compulsada del títol i
— pagar l'import de la matrícula.
2. Es fan servir abans de posar un exemple:
L'article definit el s'apostrofa davant de mots començats amb vocal o hac. Per exemple: l'elefant, l'interès, l'home, etc.
3. Poden fer la mateixa funció que una conjunció o locució conjuntiva causal o de conseqüència:
No em podeu condemnar pel que he dit: la veritat no és cap delicte.
(No em podeu condemnar pel que he dit ja que la veritat no és cap delicte.)
4. Introdueixen una transcripció o citació del que ha dit alguna persona:
La consellera va dir: "És molt important per al país aconseguir bones infraestructures."
5. Es fan servir en cartes o circulars després de la salutació, tot i que és molt més habitual d'acompanyar-la amb una coma:
Benvolguts alumnes:
El motiu d'aquesta carta...
Però també: Benvolguts alumnes,
6. S'utilitzen com a símbol de la divisió, tot i que es considera que la barra horitzontal i l'obliqua faciliten més la lectura:
10 : 5 = 2


L'ús pronominal del verb passar es pot fer servir amb el significat d'estar durant un temps en algun lloc o emprar un temps d'alguna manera. Per exemple:
Em passaria el dia dormint.
Ens vam passar l'estona explicant acudits.


organismes, entitats, empreses i congressos (cursiva i cometes)

En les denominacions d'organismes, entitats, empreses i congressos que contenen noms propis en aposició, aquests no s'escriuen entre cometes ni en cursiva, sinó només amb majúscules inicials. Per exemple:
el CNL L'Heura (en lloc de: el CNL "L'Heura")
l'Associació de Mestres Rosa Sensat (en lloc de: l'Associació de Mestres "Rosa Sensat")
l'Observatori Fabra (en lloc de: l'Observatori Fabra)
Mobles L'Avet Blau (en lloc de: Mobles L'Avet Blau)
Tampoc no porten cometes ni van en cursiva les denominacions que fan referència a entitats estrangeres que no s'han traduït o que porten un nom propi no català. Per exemple:
el Bundesbank (en lloc de: el "Bundesbank")
l'IES Menéndez Pelayo (en lloc de: l'IES "Menéndez Pelayo")
El Corte Inglés (en lloc de: El Corte Inglés)
la Fifth International Conference on Minority Languages (en lloc de: la Fifth International Conference on Minority Languages)


Els mots que haurien d'anar en cursiva en els titulars dels diaris s'escriuen entre cometes simples. Per exemple:
La pel·lícula 'Tango libre' s'estrena doblada en català
El 'Queen Elizabeth' atraca al port de Barcelona


Concordança de bastant
Hi ha bastant roba o Hi ha bastanta roba?

El quantificador bastant presenta flexió tant pel que fa al gènere com pel que fa al nombre: bastant, bastanta, bastants, bastantes. Per exemple:
Fa bastant de temps que viuen a Cadaqués.
Hi ha bastanta roba per plegar.
Bastants amics seus vindran a la festa.
En aquesta sala hi caben bastantes persones.
Inicialment, però, aquest quantificador no presentava flexió de gènere, és a dir, només tenia les formes bastant i bastants, i aquest ús encara es manté en alguns parlars. Per exemple:
Hi ha bastant roba per plegar.
En aquesta sala hi caben bastants persones.
En els registres formals, tant es pot fer la flexió de gènere com mantenir-lo invariable.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (17.3a)


En català, per expressar el sentit de 'passar un temps d'una manera plaent' es pot fer servir tant l'expressió passar-ho bé com passar-s'ho bé. Per exemple:
Aquest cap de setmana hem anat a la muntanya i ho hem passat molt bé.
Passeu-vos-ho molt bé, a la festa de la Martina!
Amb el sentit contrari, 'passar un temps d'una manera desplaent', es pot fer servir tant l'expressió passar-ho malament com passar-s'ho malament. Per exemple:
Per culpa de la malaltia, el mes passat ho vaig passar malament.
Durant els darrers dies ens ho hem passat malament perquè la nena no s'acabava d'adaptar a l'escola.
A banda d'aquestes expressions, també hi ha la locució passi-ho bé, que es fa servir per acomiadar-se d'algú. Aquesta expressió no admet la forma pronominal.
Ja marxo, que és tard. Passi-ho bé!


'mil i un, mil i una' o 'mil un, mil una'?

L'expressió mil i un, mil i una (o mil un, mil una) es fa servir per anomenar una gran quantitat indeterminada de coses. Per exemple:
mil i un detalls (o mil un detalls)
mil i una coses (o mil una coses)
mil i una oportunitats (o mil una oportunitats)


'un Déu vos guard', 'un deuvosguard' o 'un déu-vos-guard'?

L'expressió Déu vos guard es pot fer servir com a fórmula de salutació, però en algun context també pot funcionar com un substantiu. En aquest cas, s'escriu sense majúscula, perquè es fa servir com un nom comú, i amb guionets, perquè el mot déu porta accent i això fa que no es pugui aglutinar. Per exemple:
—Déu vos guard! Tinc hora amb la doctora Esteller.
Ha dit un déu-vos-guard molt cortès.
Pel que fa al substantiu plural, es forma afegint una essa al final de l'expressió. Per exemple:
Els déu-vos-guards que deia eren molt secs.


En català per expressar el sentit de 'donar dret o facultat de fer una cosa' generalment es fan servir els verbs i les expressions següents, segons el context: autoritzar, donar el permís, donar via lliure, etc.
Malgrat que no és prevista per la normativa, també se sol fer servir l'expressió donar (o tenir, obtenir, demanar, etc.) llum verda. Convé notar que, amb aquest significat, la forma llum verd no és acceptable en català, atès que el nom llum en masculí designa el dispositiu que emet la llum.


Convencions. Signes gràfics i de puntuació; Sintaxi

La coordinació és la relació que s'estableix entre diferents elements sintàcticament equivalents que s'enllacen per mitjà d'una coma o d'una conjunció.
La coordinació pot afectar seqüències breus o oracions completes.
Segons la relació que tenen aquestes seqüències entre elles es pot classificar la coordinació en diferents tipus:
1. En la coordinació copulativa: els elements coordinats se sumen un darrere l'altre. Si s'enllacen més de dos elements, se separen amb comes, excepte l'últim, davant del qual la coma és substituïda per una conjunció copulativa. Per exemple:
Hi aniran la Maria, l'Helena i la Xènia.
Quan la sèrie d'elements queda interrompuda, s'elideix la conjunció i es pot utilitzar l'abreviatura etc. (precedida de coma) o es poden utilitzar els punts suspensius. Per exemple:
Hi havia de tot: canapès, entrepanets, barquetes, etc.
A la darrera classe tothom hi era: alumnes, exalumnes, periodistes...
Si els elements coordinats són llargs o bé ja contenen la conjunció i, se sol escriure la coma abans de l'última conjunció. Per exemple:
Es va llevar d'hora perquè no volia que li faltés temps per preparar-se, i va poder esmorzar còmodament a la taula del menjador amb totes les coses que li calien.
He anat a recollir uns papers a la impressora i he agafat material, i m'he apropiat d'aquest calendari que he trobat a l'armari.
En general, no s'escriu coma quan es fa servir la conjunció ni, però es pot escriure si els elements coordinats són llargs. Per exemple:
No vull ni sopa ni amanida ni canelons.
No vaig saber ni què va voler dir amb tot aquest preàmbul tan llarg que va fer abans d'entrar en matèria, ni com després va enllestir la reunió amb tanta rapidesa.
2. En el cas de la coordinació disjuntiva, a l'hora d'aplicar la puntuació, regeixen les mateixes pautes que en el cas de la coordinació copulativa. Per exemple:
No sé si començar per la carta, per les trucades o pels papers que hi ha a la taula.
3. Pel que fa a la coordinació distributiva, sempre hi ha dos elements connectats per aquestes conjuncions que se separen entre ells amb comes, llevat dels casos de fragments molt curts, com en el segon exemple:
El discurs del president posa de manifest que o té algun pla traçat que pretén aplicar a curt termini, o bé pensa avançar les eleccions.Li ho diré, no solament a ella sinó a totes les meves amigues.
En general, pel que fa a les oracions coordinades que s'exposen a continuació, s'escriu coma abans o després de la conjunció corresponent segons la llargada de les frases, la complexitat i la voluntat de marcar contrast. Així:
1. En la coordinació consecutiva, la segona oració és conseqüència de la primera. En aquests casos se sol fer una pausa, que es pot marcar amb una coma, un punt i coma o, fins i tot, un punt. Per exemple:
El que em va desagradar més va ser no solament la seva reacció sinó que el seu company li donés la raó i, per tant, no es pogués parlar amb cap dels dos.
Han arribat tard a la reunió, i per això no han pogut escoltar les raons de la Comissió de Cultura.
2. En la coordinació adversativa, continuativa i causal, les conjuncions corresponents poden anar precedides o seguides de coma segons els criteris exposats. Per exemple:
No tinc prou espai per argumentar el que vull dir, però si llegiu l'exemple de sota ja m'entendreu. (Adversativa)
Com que no m'ha sonat el despertador, m'he adormit i he arribat tardíssim a la feina. (Causal)
Ell hi va perquè li convé. (Causal)


Signes de puntuació: circumstancials i oracions subordinades adverbials

Un complement circumstancial és un complement del verb que expressa la circumstància en què es desenvolupa l'acció. Pot expressar lloc, temps, manera, etc. Sovint els complements circumstancials es poden col·locar en diverses posicions de la frase: al principi, intercalats o al final. Segons la llargada, aquests elements es poden puntuar entre comes o no. Per exemple:
A dos quarts de set hi ha la reunió a la sala d'actes.
A dos quarts de set de la tarda del primer dimarts de cada mes, hi ha la reunió a la sala d'actes.
En el web hi ha una relació de les activitats de l'empresa.
En el web de l'empresa que va guanyar el concurs, hi ha una relació de les activitats que desenvolupen.
Les oracions subordinades adverbials (concessives, condicionals, consecutives, locatives, modals, temporals, finals, causals, etc.) tenen un funcionament molt semblant als circumstancials, pel que fa a la puntuació. És força usual que l'oració principal que segueix l'oració subordinada es marqui amb una coma. En darrer terme, però, també prevalen les indicacions generals que regulen la puntuació: llargada de l'oració, voluntat de contrast, estil de qui escriu, etc. Per exemple:
Li ho van explicar clarament perquè ho entengués bé.
Com que no sabia d'on podia venir-li aquell mal, va decidir anar al metge.
Si ens queda pressupost tirarem endavant el projecte.
Si jo li pogués explicar tot el que he fet per ajudar-lo, acceptaria millor la meva manera de fer.


Els noms propis no catalans que no tenen una forma catalana adaptada d'ús general se solen pronunciar d'acord amb la llengua originària del nom propi. Cal evitar, però, les pronúncies massa forçades.
En el cas del nom propi de la cancellera alemanya Angela Merkel, la consonant g, per exemple, es pronuncia com es faria en alemany, és a dir, com la gu catalana.
Un altre exemple: el topònim Los Angeles, que es pronuncia com en anglès, amb g i no amb j castellana.
Pel que fa als noms no catalans d'edificis, marques registrades, empreses, institucions, pel·lícules, publicacions, etc., la indicació és la mateixa que per als noms de persona i de lloc: respectar la pronúncia que tenen en la llengua d'origen sense forçar excessivament la fonètica catalana.


El plural de bar restaurant és bars restaurant.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de llar residència és llars residència.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


El plural de escola taller és escoles taller.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


alcalde president, alcaldessa presidenta (plural i ortografia)

El plural de alcalde president, alcaldessa presidenta és alcaldes presidents, alcaldesses presidentes.
Aquesta mena de compostos s'escriuen separats i sense guionet.


Guionet per evitar ambigüitat o confusions en mots compostos: hispanoamericà o hispano-americà?

Els compostos a la manera culta, és a dir, aquells el primer
element dels
quals té una forma prefixada acabada en -o i de vegades
en -i, es poden escriure amb guionet si es vol remarcar
la
independència dels conceptes expressats per cada constituent. Per
exemple: tractat
hispano-americà, recull de composicions
èpico-lírico-dramàtiques.
Així, hispanoamericà, hispanoamericana,
per exemple, en general s'escriu junt: comerç
hispanoamericà, país hispanoamericà (és a dir,
'd'Hispanoamèrica'). Ara bé, si es produeix una ambigüitat clara que el
context no resol, es pot escriure amb guionet: tractat hispano-americà ('d'Espanya i
d'Amèrica, bilateralment'). És per això que en una frase pot aparèixer
la mateixa forma amb guionet i sense: En plena cimera
hispano-americana, el cap d'estat hispanoamericà no deixava d'increpar
el president.
Font: Ortografia catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (4.4.2.2k)


Amb un valor condicional i d'exclusió es poden fer servir les locucions tret que, llevat que, a menys que, fora que, que introdueixen una oració amb el verb en subjuntiu, o bé les expressions si no és que o excepte si, que solen introduir oracions amb el verb en indicatiu. Per exemple:
No ho faré, tret que m'hi obliguin.
No pateixis, perquè, llevat que s'acabi el món, ho tindré a punt.
Val més que te'n vagis, si no és que vols tornar a fer el ridícul.
En canvi, en català no és adequada la locució a no ser que. Per exemple:
No dimitiré excepte si m'ho demana el president (i no No dimitiré a no ser que m'ho demani el president).
Font: Gramàtica bàsica i d'ús de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (40.5, punt 3)


Per expressar el significat 'en el temps actual, en l'època actual' es pot usar la locució adverbial en l'actualitat. Per exemple:
En l'actualitat la majoria d'aeronaus empren l'alumini com a matèria primera.
Al costat d'aquesta locució hi ha altres expressions sinònimes com, per exemple, actualment, avui dia, avui, ara, ara per ara...
Actualment les xarxes socials estan transformant els hàbits comunicatius.
Avui dia hi ha molt interès per l'agricultura ecològica.


En o al davant d'infinitiu: en entrar o a l'entrar?

Davant d'una oració d'infinitiu, la preposició en té els valors següents:
Valor temporal
La preposició en s'usa davant d'un infinitiu amb un valor temporal, i té un sentit proper al de l'adverbi quan. Per exemple:
En sortir de classe van anar al cinema. (= Quan van sortir de classe van anar al cinema.)
Malgrat que en els registres formals generalment s'ha usat la construcció amb en, també es pot fer servir la contracció al en aquest tipus d'oracions. Per exemple:
Al sortir de classe vam anar al cinema.
En els parlars valencians, les construccions amb en i al tenen dos valors temporals diferenciats: la preposició en seguida d'infinitiu significa 'tan bon punt' (En entrar, tots van callar); en canvi, la contracció al seguida d'infinitiu es fa servir amb el sentit duratiu de 'mentre', propi de la llengua antiga (Al dir aquells mots es va emocionar).
Valor causal
La preposició en també s'usa davant d'un infinitiu amb un valor causal, i té un sentit proper al de la construcció com que seguida d'un verb en forma personal. Per exemple:
En no saber de què anava la conversa, es va ficar de peus a la galleda. (= Com que no sabia de què anava la conversa...)
Tal com passa amb el valor temporal, també es pot fer servir la contracció al. Per exemple:
Al no saber de què anava la conversa, es va ficar de peus a la galleda.
(Trobem aquesta construcció causal en els parlars que no fan la distinció temporal entre en i al abans esmentada.)
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (29.2.5a i 31.4.2.1f)


El pronom relatiu el qual amb antecedent en funció de complement directe: el qual o al qual?

En general, el pronom relatiu el qual (la qual, els quals, les quals), quan fa la funció de complement directe, no va introduït per la preposició a. Ara bé, de vegades, hi pot haver ambigüitat amb el subjecte, i per evitar-la el pronom es pot introduir amb la preposició a. Per exemple:
No ho va explicar a la Mercè, a la qual sempre criticava.
En aquesta frase, si no hi hagués la preposició, es podria entendre que la qual és el subjecte de la frase, i no el complement directe.
Independentment de si hi ha ambigüitat o no, amb el verb seguir o amb verbs del tipus afectar, arruïnar o sorprendre el pronom relatiu el qual de complement directe també admet la preposició a. Per exemple:
A la cua hi havia dues noies de Ripoll, a les quals seguien dues més de Palafrugell.
Vaig veure el teu germà, al qual havia sorprès la notícia.
Cal tenir en compte que en les oracions de relatiu especificatives, si no hi ha ambigüitat, generalment es fa servir el relatiu que. Per exemple:
He entrevistat l'home que la teva germana admira.
He entrevistat l'home al qual admira la teva germana.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (27.4.2.2)


previ, prèvia en construcció absoluta: previ avís, previ pagament

L'adjectiu previ, prèvia seguit d'un nom es fa servir aïlladament en contextos formals per indicar precedència en el temps. Al costat d'aquesta expressió, convé no oblidar altres maneres d'expressar el mateix significat o un de semblant més habituals en català, segons el context. Per exemple:
Procedirem a retirar el vehicle previ avís al conductor o Procedirem a retirar el vehicle després d'avisar el conductor
Prèvia presentació del carnet, li lliurarem el document o Un cop presentat el carnet, li lliurarem el document
Es procedirà contra el promotor previ acord dels interessats o Es procedirà contra el promotor si hi ha acord previ dels interessats.
Es recuperarà el vehicle previ pagament de les multes pendents o Es recuperarà el vehicle havent pagat prèviament les multes pendents.


Majúscules i minúscules en tractaments protocol·laris

Les formes protocol·làries de tractament s'escriuen amb majúscula inicial. Per exemple:
Molt Honorable Senyor
Il·lustre Senyora
Excel·lentíssim Senyor
Si el tractament protocol·lari va seguit del nom del càrrec, aquest també s'escriu amb majúscula inicial. Per exemple:
Molt Honorable Senyor President
Il·lustre Senyora Diputada
Excel·lentíssim Senyor Alcalde
En canvi, quan el tractament protocol·lari s'aplica a la persona, el càrrec ha d'anar amb minúscula inicial. Per exemple:
Molt Honorable Senyor Salvador Illa, president de la Generalitat de Catalunya
Il·lustre Senyora Isaura Navarro, diputada de les Corts Valencianes
Excel·lentíssim Senyor Jaime Martínez, alcalde de Palma
També s'escriuen amb majúscula inicial les formes abreujades d'aquests tractaments. Per exemple:
M. H. Sr. Salvador Illa
I. Sra. Isaura Navarro
Excm. Sr. Jaime Martínez
En documents en què apareixen persones que tenen un tractament protocol·lari específic i persones que no, com ara les invitacions, es poden escriure tots els tractaments amb majúscula inicial. Per exemple:
Hi assistiran l'Honorable Senyora Alícia Romero, consellera d'Economia i Finances, i la Senyora Esther Pallarols, directora general de Pressupostos.


Elisió de l'article en coordinacions de sintagmes nominals

En una coordinació de sintagmes nominals, se sol mantenir l'article que acompanya cada nom coordinat. Per exemple:
La producció i el disseny de l'espectacle són a càrrec d'una altra empresa.
Si teniu un fill o una filla de menys de dos anys, reserveu seient només per a l'adult.
Això no obstant, aquests articles es poden elidir en el segon sintagma especialment si els conceptes s'interpreten de manera unitària o única. Per exemple:
Autoritzo el meu fill o filla a assistir a la visita guiada.
Les adversitats i problemes amb què hem anat topant formen part del passat.
Com s'ha vist en els exemples anteriors, l'article concorda en gènere i nombre amb el nom més pròxim (el meu fill o filla; les adversitats i problemes).


'acompanyar amb' o 'acompanyar de'?
acompanyar (règim verbal)

Un dels significats del verb acompanyar és 'adjuntar una cosa a una altra considerada com a principal'. Com que és un verb transitiu, porta un complement directe que no va introduït per cap preposició i que representa l'element principal. En canvi, el complement que indica la cosa que s'adjunta és un sintagma preposicional que generalment va introduït per la preposició amb. Per exemple:
Acompanyo la sol·licitud amb els documents corresponents.
Aquest complement preposicional també pot anar introduït per la preposició de. Per exemple:
Acompanyem aquest missatge del certificat que vau sol·licitar.


'advertir-lo' o 'advertir-li'?
advertir (règim verbal)

El verb advertir amb el significat d''avisar' pot funcionar de dues maneres diferents:
'advertir algú d'alguna cosa': Convé advertir el noi del perill que corre. 'advertir a algú alguna cosa': Convé advertir al noi el perill que corre.Així doncs, per substituir el complement que representa la persona avisada, cal fer servir un pronom de complement directe o un de complement indirecte segons l'estructura utilitzada:
Convé advertir-lo del perill que corre (-lo és el complement directe).Convé advertir-li el perill que corre (-li és el complement indirecte).


El verb continuar, amb el sentit de 'prosseguir allò que s'està fent' o 'reprendre allò que havia restat inacabat', és transitiu i no va seguit de la preposició amb ni de cap altra. Per exemple:
Després d'aquesta interrupció continuem el programa.
Malgrat tot, l'equip continua aquest projecte.
Tot i que es constata un ús molt general d'aquest verb seguit de preposició (continuem amb el programa o l'equip continua amb aquest projecte), aquest ús no és previst per la normativa.


Es pot dir cobrar-se ('causar morts') en català?

Malgrat que de vegades s'utilitza el verb cobrar pronominalment per designar el fet de provocar víctimes, de causar morts, aquest ús, provinent de la forma castellana cobrarse, no és acceptable en català. Per expressar aquest significat es poden fer servir altres expressions, segons el context. Per exemple:
L'atemptat d'ahir va causar setze víctimes.
L'accident d'avió ha provocat la mort d'un centenar de persones.


Els verbs clarejar i aclarir tenen significats diferents.
El verb clarejar és intransitiu i té els significats següents:
1. 'Tirar a clar': Els cabells li claregen.
2. 'Fer-se de dia': Ja clareja.
3. 'Ésser clar, no espès': El brou de l'àvia clareja, En aquest indret, el bosc clareja.
Si es vol construir una oració amb complement directe amb el significat 'fer menys fosc', cal fer servir el verb aclarir. Per exemple: El sol li aclareix els cabells.


El verb citar és transitiu i significa avisar algú perquè comparegui a tal hora en un lloc determinat. Per exemple: La tutora ha citat els pares d'en Pau per parlar-los dels progressos del seu fill.
D'aquest ús transitiu, se'n pot deduir la forma pronominal citar-se, que s'utilitza en els casos següents:
Amb el significat de quedar l'un amb l'altre per veure's. Per exemple: Els amants s'han citat a les 8 del vespre al bar de sempre.Amb el significat de quedar per veure's (és a dir, citar-se [amb algú]). Per exemple: M'he citat amb l'advocat per a dijous que ve.


'aprofundir en un problema' o 'aprofundir un problema'?
aprofundir (règim verbal)

Un dels significats de verb aprofundir és 'estudiar a fons una cosa' o 'fer-la més profunda', tant en sentit literal com en sentit figurat. En aquest cas, aquest verb és transitiu i porta un complement directe. Per exemple:
Cal aprofundir el problema per entendre què està passant.
Quan van aprofundir la mina, van trobar restes d'una antiga civilització.
L'estudi dels àtoms ha aprofundit la nostra comprensió de la matèria.
En canvi, quan significa 'anar al fons de les coses' el verb aprofundir és intransitiu i porta un complement introduït per la preposició en. Per exemple:
La coalició ha aprofundit en la seva ideologia.
En alguns contextos, la distinció semàntica que separa els significats és molt lleu i el verb tant es pot usar transitivament com intransitivament. Per exemple
Cal aprofundir més (en) aquesta qüestió.


El verb assenyalar significa 'mostrar o designar amb el dit o fent qualsevol altre senyal', per exemple: No assenyalis la gent amb el dit, és de mala educació.
També té el significat de 'dir, manifestar, indicar', per exemple:
El conseller va assenyalar que els objectius de la legislatura s'havien complert.
Cal assenyalar un dia per a la reunió de zona.
Hi comparegueren tots el dia assenyalat.
El verb senyalar significa 'fer o posar un senyal en una cosa', per exemple: Cal senyalar la roba que la nena s'endurà de colònies. També significa 'fer una ferida que deixi un senyal a algú', per exemple: Va caure de la bicicleta i ha quedat senyalada.
Així doncs, per indicar a algú que empleni un camp o respongui a una pregunta en un formulari, qüestionari, etc., tant es pot fer servir assenyalar com senyalar, per exemple:
Assenyaleu la resposta que considereu correcta. ('indicar')
Senyaleu la resposta que considereu correcta. ('posar un senyal, una creu, etc.')


Quan es vol expressar que algú transmet una notícia, es pot fer servir el verb donar amb el nom notícia com a complement directe, o també es pot construir amb el verb portar. En tots dos casos, es tracta de construccions previstes per la normativa. Per exemple:
Ens ha donat una mala notícia.
Sempre porta notícies fresques.


Preposició 'de' seguida d'infinitiu en funció de complement directe

Hi ha verbs que poden portar una oració subordinada substantiva d'infinitiu. Quan aquesta oració d'infinitiu fa de complement directe, generalment la preposició de és optativa. Per exemple: Li van aconsellar (de) callar, Els han aconsellat (de) presentar-s'hi demà.
Amb verbs com ara assajar, dir (amb el significat de 'proposar'), mirar (amb el significat de 'procurar'), pregar o provar, la preposició de és obligatòria. Per exemple: M'han dit d'anar-hi tot sol, Heu de provar de fer-ho avui.
En canvi, els verbs veure i sentir, usats com a verbs de percepció, no poden dur la preposició de. Tampoc la poden dur els verbs fer i deixar. Per exemple: L'he vist estudiar, Et sento plorar, M'han fet riure, No els deixen venir.


Usos del verb celebrar
celebrar un contracte o concertar un contracte?

Sovint es fa un ús abusiu del verb celebrar. És un ús adequat en el sentit d''acomplir segons un ritual, solemnement, una reunió, un acte o un conjunt d'actes, una cerimònia'. Així doncs, es pot dir:
Els funerals se celebraran a la catedral.
Ahir es va celebrar l'acte d'obertura del Parlament.
Celebrarem una darrera reunió per prendre els acords definitius.
Per fer referència al fet de fer un contracte amb algú o contractar algú, no és adequat el verb celebrar. Així doncs, si es tracta d'arribar a un acord de voluntats, es pot parlar de concertar, convenir, atorgar, acordar, estipular, formalitzar o subscriure un contracte.


'amb majúscula' o 'en majúscula'?
'amb minúscula' o 'en minúscula'?

Amb els noms majúscula i minúscula es pot fer servir tant la preposició amb com la preposició en. Per exemple:
Els noms propis s'escriuen amb/en majúscula.
Els noms de càrrecs van amb/en minúscula.
Cal tenir en compte que l'ús d'una preposició o l'altra pot implicar diferents matisos (el mitjà o instrument o bé la manera).


El verb delegar és transitiu, és a dir, porta complement directe i pot tenir altres complements. Amb el significat de 'qui té poder o autoritat per fer alguna cosa, encarregar a algú de fer-la per ell', es delega una persona perquè faci alguna cosa. Per exemple:
La directora va delegar el tècnic per fer l'estudi.
L'equip pedagògic delega el cap d'estudis perquè el representi a la reunió.
Amb el significat de 'donar poder, facultat, per fer alguna cosa', es delega alguna cosa a algú. Per exemple:
El director va delegar les seves competències abans de començar el viatge.
Han delegat la responsabilitat al vicerector.
El diaca ha delegat la seva representació en un canonge.


El verb autoritzar, amb el significat de 'permetre legalment de fer una cosa', és transitiu, és a dir, necessita un complement directe. Així, es pot dir:
Finalment van autoritzar els casaments entre persones del mateix sexe.
Amb el significat de 'donar a algú dret o facultat de fer alguna cosa', porta un complement directe de persona seguit d'un altre complement, que pot ser un infinitiu introduït per la preposició a o una oració amb la conjunció que. Per exemple:
Autoritzo la meva filla a sortir d'excursió.
Autoritzo la meva filla que surti d'excursió.


Coordinació de verbs auxiliars amb règims diferents
poder i haver de + infinitiu

De vegades, els verbs poder i haver de apareixen coordinats davant d'un infinitiu. En aquests casos el verb d'obligació haver de apareix sempre en segon lloc. Per exemple:
És un home que ha cregut en tot allò que encara no existeix però que sí que pot i ha d'existir (i no ...que sí que ha i pot existir).
L'equip mèdic pot i ha d'actuar en una situació d'emergència (i no ...ha i pot actuar en una situació d'emergència).
Ara bé, aquesta construcció no és possible si el subjecte apareix entre la forma verbal haver de i l'infinitiu. Per exemple:
En una situació d'emergència, l'equip mèdic pot i ha d'actuar sense l'autorització corresponent? (i no ...pot i ha l'equip mèdic d'actuar sense l'autorització?).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (25.4.5c)


El verb amenaçar és transitiu, és a dir, porta complement directe: Aquests núvols amenacen pluja. Però, a més a més, pot regir complements introduïts per les preposicions amb o de o la conjunció que seguida d'una oració. Exemples:
El va amenaçar amb una arma blanca.
La van amenaçar amb l'expulsió.
Els balcons amenaçaven de caure.
Els amenacen que els faran fora del pis si no paguen el lloguer.


Coordinació de verbs de moviment amb règims diferents
anar i venir, anar i tornar, pujar i baixar, entrar i sortir

Hi ha parelles de verbs de moviment que es fan servir coordinats per indicar el moviment continu o ràpid d'algú o d'alguna cosa: anar i tornar, anar i venir, pujar i baixar, entrar i sortir.
En aquestes expressions, encara que els verbs vagin seguits de preposicions diferents (el primer regeix la preposició a i el segon, de), normalment s'elideix el complement del primer verb i només es manté el del segon. Per exemple:
Va i ve de Vic cada dia.
Cal anar i tornar pel mateix camí.
Hem pujat i baixat de Núria en tres hores.
N'estic tip: entra i surt de classe contínuament.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (25.4.5g)


'Li ajudo' o 'L'ajudo'?
ajudar (règim verbal)

El verb ajudar significa 'donar auxili o un cop de mà' i és transitiu. En aquest cas, el complement directe representa la persona ajudada i generalment apareix sense preposició. Per exemple:
Cal ajudar les famílies que ho necessiten (i no ajudar a les famílies).
Si no l'ajudes, no acabarà mai (i no Si no li ajudes).
A part del complement directe, el verb ajudar també pot portar altres complements, que poden anar introduïts per la preposició a (i aleshores el complement indica l'afer en el qual es presta ajuda) o bé amb (que indica l'instrument amb el qual s'ajuda algú). Per exemple:
Ajudeu en Guillem a penjar les garlandes.
Si no teniu diners, podeu ajudar-nos amb el vostre temps.
Ara bé, el verb ajudar també pot ser intransitiu i aleshores porta un complement introduït per la preposició a o en que indica l'afer en el qual es presta ajuda. Per exemple:
Aquest projecte ajudarà a la promoció del poble.
Ha ajudat molt en les tasques de la llar.


Perífrasis d'infinitiu: anar a + infinitiu
anava a caure

La perífrasi anar a + infinitiu es pot fer servir en català, especialment en contextos de passat, amb un valor d'imminència, és a dir, per indicar que l'acció expressada per l'infinitiu estava a punt d'esdevenir-se, però no ha arribat a succeir. Per exemple:
Vaig córrer per agafar el gerro, que anava a caure a terra.
Encara que és menys habitual, aquesta perífrasi també es pot fer servir en contextos de present, amb infinitius de verbs de dicció, quan hi ha la intenció per part del subjecte d'anunciar alguna cosa. Per exemple:
Doncs ara us vaig a dir el que penso, tant si us agrada com si no.
Ara bé, no és possible fer servir aquesta perífrasi en contextos de futur. Per exemple:
El concert està a punt de començar (i no El concert va a començar)
D'altra banda, en primera persona del plural de l'imperatiu, el verb anar té un sentit figurat en casos com Resolta la primera endevinalla, anem a resoldre l'enigma més important ('passem a resoldre').
Cal no confondre aquesta perífrasi amb la construcció anar a + infinitiu, en què el verb anar té un sentit literal i significa 'moure's d'un lloc a un altre'. Per exemple:
Vaig a veure si el nen és al parc, tal com m'ha dit.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (24.8.5.2f)


'entossudir-se amb' o 'entossudir-se en'?
'entossudir-se': règim verbal

entossudir-se en una cosa
El verb entossudir-se, que és intransitiu pronominal i significa 'mantenir-se ferm en una resolució, un propòsit, una opinió, etc.', regeix la preposició en. Per exemple:
S'ha entossudit en una proposta que no té ni cap ni peus.
S'entossudeix en la seva actitud.


Un dels sentits del verb enginyar és 'aplicar l'enginy per aconseguir una cosa', i amb aquest significat és transitiu pronominal. Per exemple:
Es va enginyar la manera d'escapar-se de la reunió.
Quan aquest verb no va acompanyat d'un sintagma nominal en funció de complement directe, presenta el pronom feble ho (enginyar-s'ho) o les (enginyar-se-les). Per exemple:
S'ho han enginyat per treure'n profit.
Se les han enginyades per treure'n profit.


'va prometre portar-se bé' o 'va prometre que es portaria bé'?
Alternança entre l'indicatiu i l'infinitiu en les subordinades substantives

Els verbs transitius porten un complement directe. De vegades, aquest complement directe és una oració subordinada substantiva en indicatiu (que + verb) o bé en infinitiu. Per exemple es poden construir amb aquesta alternança alguns verbs de dicció, com ara prometre o jurar, o bé alguns verbs de creença o suposició, com ara confiar o imaginar-se:
El meu fill va prometre portar-se bé.
El meu fill va prometre que es portaria bé.
No m'imaginava plegar tan d'hora.
No m'imaginava que plegaria tan d'hora.
Ara bé, hi ha altres verbs de dicció, com dir, explicar, precisar, notificar, etc. que no poden dur com a complement directe una oració d'infinitiu. Per exemple:
El meu fill va dir que es portaria bé (i no El meu fill va dir portar-se bé).
Tampoc no poden dur una subordinada d'infinitiu verbs de percepció intel·lectual, com ara percebre o adonar-se. Per exemple:
El meu fill no es va adonar que venia la policia (i no El meu fill no es va adonar venir la policia).


Un dels significats més habituals del verb esperar és 'restar en un lloc, diferir de fer alguna cosa, fins a l'arribada d'algú o d'alguna cosa'.
En aquest cas, es pot construir com un verb transitiu o bé com a intransitiu pronominal i, aleshores, pot regir les preposicions a o fins a. Per exemple:
Abans de collir-les, val més que esperem que les cireres siguin més madures. (ús transitiu)
M'espero al dia 4 per presentar la sol·licitud. (ús intransitiu pronominal)
Espera't fins que vingui per comentar-li aquesta qüestió. (ús intransitiu pronominal)
En conseqüència, no és recomanable l'ús intransitiu no pronominal Per exemple:
M'espero a veure'l per dir-li-ho (i no Espero a veure'l per dir-li-ho).


Règim verbal transitiu del verb esperar
Li espera una prova dura o L'espera una prova dura?

El verb esperar, que s'utilitza habitualment en el sentit de 'restar en un lloc fins a l'arribada d'algú o d'alguna cosa', és transitiu i, per tant, regeix un complement directe. Per exemple:
Fa una hora que l'espero (i no Fa una hora que li espero).
Tothom l'esperava ansiosament (i no Tothom li esperava ansiosament).
Ara bé, quan aquest mateix verb significa que una cosa està en el futur immediat d'algú, és a dir, quan el subjecte no és una persona que realitza l'acció (hi ha un subjecte inanimat), l'ús transitiu coexisteix amb l'ús inacusatiu. Per exemple:
L'espera una prova dura i Li espera una prova dura.
No sap la feinada que l'espera quan arribi allà i No sap la feinada que li espera quan arribi allà.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (21.4.1)


Règim verbal de felicitar
felicitar l'aniversari a algú o felicitar algú per l'aniversari?

El verb felicitar és transitiu i porta un complement directe de persona. Per exemple: Felicita l'àvia pel seu aniversari, El felicitem pel premi.
No és adequat fer servir aquest verb amb un complement directe que no sigui de persona. Així, no s'ha de dir Et felicito l'aniversari, sinó que cal substituir aquesta construcció per una altra, com ara Et felicito per l'aniversari o Per molts anys.
De la mateixa manera, tampoc no és adequada la construcció felicitar el Nadal. Per tant, no s'ha de dir Et felicito el Nadal, sinó Et desitjo un bon Nadal o Bon Nadal.


Per a això estem o Per a això hi som?
Estem per informar-vos o Hi som per informar-vos?

En una oració com Hi som per informar-vos, el verb ser indica mera localització. Quan té valor locatiu, el verb ser va acompanyat d'un complement locatiu, que en aquest cas podria ser l'adverbi aquí (Som aquí per informar-vos) o un sintagma preposicional (Som a l'oficina per informar-vos). Aquest complement locatiu, atès que no s'expressa explícitament, és representat pel pronom feble hi. Per exemple:
Per a això hi som.
Hi soc per ajudar-te.
Per a aquestes coses hi soc.
Atès que en aquests casos no són presents valors aspectuals com ara la duració, la permanència, la fixació o el resultat, no es fa servir el verb estar.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (22.3.2)


Règim verbal de excusar
excusar o excusar-se?

excusar l'absència v. tr.
excusar algú v. tr.
excusar-se v. pron.
El verb excusar es fa servir, entre altres coses, per disculpar-se per haver fet o per no haver fet alguna cosa. Amb aquest significat, però, es pot utilitzar de maneres diferents:
1. Pot ser transitiu i anar acompanyat d'un complement directe no humà, i aleshores té
el significat de 'no tenir en compte una negligència, una errada, una
falta'. Per tant, el complement directe en aquest cas sempre serà la
falta en qüestió. Per exemple: Excuseu la meva tardança, Excuseu la meva absència (i no Excuseu la meva assistència).
2. Pot ser transitiu i anar acompanyat d'un complement directe humà, i aleshores significa 'al·legar a favor d'algú motius que atenuen allò que se li retreu, justificar-l'en'. Per exemple: Excusa'm del retard davant dels teus pares, si us plau;
3. Pot ser pronominal, i aleshores el significat es correspon amb el significat
anterior. Per exemple: El senyor Vila s'ha excusat d'assistir a la reunió.
Així, si algú vol disculpar-se perquè no assistirà a un acte, ho pot expressar de qualsevol d'aquestes tres maneres:
Excuseu la meva absència a l'acte.
Voldria que m'excuséssiu de no assistir a l'acte.
M'excuso d'assistir a l'acte.


El verb instar és un verb transitiu. Pot regir un complement directe de cosa, o bé pot regir un complement directe de persona seguit d'un altre complement introduït per una preposició davant d'infinitiu o una conjunció davant d'una oració. Per exemple:
El comitè insta l'aprovació del nou reglament.
El comitè insta els treballadors a reclamar el que és seu.
El comitè insta els treballadors perquè reclamin el que és seu.
El comitè insta els treballadors que reclamin el que és seu.


La forma pronominal del verb comprometre, amb el significat d''obligar-se per una promesa', pot regir complements introduïts per les preposicions amb, en, a o la conjunció que seguida d'una oració.
1.	La preposició en introdueix la matèria sobre la qual s'adquireix el compromís. Per exemple:
Es va comprometre en la lluita contra la corrupció.
2.	La preposició amb introdueix la persona o grup de persones amb qui es compromet el subjecte. Per exemple:
Es va comprometre amb nosaltres.
Si en l'oració no hi ha aquest complement, la preposició amb també pot introduir la matèria sobre la qual s'adquireix el compromís. Per exemple:
Es va comprometre amb la lluita contra la corrupció.
En canvi, si en l'oració hi ha els dos complements, és a dir, amb qui s'adquireix el compromís i la matèria sobre la qual s'adquireix, les preposicions adequades són comprometre's amb algú en alguna cosa. Per exemple:
Es va comprometre amb la universitat en la defensa dels drets lingüístics.
3.	La preposició a introdueix  la matèria sobre la qual s'adquireix un compromís, quan s'expressa amb un infinitiu. Per exemple:
Em comprometo a complir el reglament.
4.	La conjunció que s'usa davant d'una forma verbal conjugada. Per exemple:
Es va comprometre amb tot l'equip que parlaria amb el responsable del projecte.


El verb apostar pot expressar el significat de 'dipositar la confiança en algú o en alguna cosa encara que hi hagi un cert risc de sortir-hi perdent'. Per exemple:
Va apostar per ella perquè ocupés el càrrec de cap d'equip.
Totes les empreses que tenim associades aposten per les noves tecnologies.
Cada cop hi ha més partits que aposten per una política social.
Altres maneres d'expressar aquest sentit poden ser, segons el context: decidir-se per, inclinar-se per, impulsar, decantar-se per, optar per, prendre partit, pronunciar-se a favor de, defensar, ser partidari/partidària de, promoure...


'donar de menjar' o 'donar menjar'?
'donar de beure' o 'donar beure'?
'donar de mamar' o 'donar mamar'?

donar menjar, donar beure i donar mamar
Les expressions donar menjar, donar beure i donar mamar es construeixen sense la preposició de. Per exemple:
Si té gana, dona-li menjar.
Van venir molt assedegats i els vam donar beure.
La nena ja té un any i la mare encara li dona mamar.


mantenir una entrevista o tenir una entrevista?

Totes dues formes són possibles. Un dels usos més habituals que té el verb mantenir és el de tenir una entrevista (o converses o reunions) amb algú per tractar alguna cosa. Aquest ús és normatiu, tot i que cal no abusar-ne. Així doncs, es pot dir:
Els dos dirigents han mantingut una entrevista de més de dues hores.
Però també:
Els dos dirigents han tingut una entrevista de més de dues hores.


'contestar': règim verbal
'contestar una carta' o 'contestar a una carta'?

El verb contestar, quan significa 'dir o escriure quelcom en resposta a una carta, a una pregunta, etc.', tant pot ser transitiu com intransitiu. Per exemple:
Encara no ha contestat la carta que li vaig enviar per Nadal (contestar és transitiu)
Encara no ha contestat a la carta que li vaig enviar per Nadal (contestar és intransitiu)
Convé notar que quan el verb contestar es fa servir transitivament, el complement directe també pot representar la resposta. Per exemple:
Em va contestar que era mentida (que era mentida és el complement directe i representa la resposta)


Règim verbal de pagar: pagar a algú o pagar algú?
Li van pagar o El van pagar?

Amb el verb pagar, el complement que representa la persona que rep els diners pot ser tant directe com indirecte. Quan és el complement indirecte, es pot elidir el complement directe, que representa la cosa pagada:
No van pagar el Lluís.
No van pagar al Lluís (equivalent a dir 'No van pagar el sopar al Lluís').
Així doncs, els pronoms per substituir aquests complements són uns o uns altres segons si es tracta d'un complement directe o d'un indirecte:
No el/la van pagar (complement directe).
No li van pagar (complement indirecte).
Encara no els/les han pagat (complement directe).
Encara no els han pagat (complement indirecte).


a terminis
'pagar a còmodes terminis' o 'pagar en còmodes terminis'?

Un dels significats del mot termini és 'suma que s'ha de pagar en escaure's un període de temps fixat'. Per exemple:
Aquest mes pagarem l'últim termini de la rentadora.
De vegades aquest mot forma part de la locució a terminis, que significa 'mitjançant pagaments successius que es fixen en el moment d'efectuar una operació de compravenda'. Per exemple:
Van decidir pagar la nevera a terminis.
Ara bé, quan hi ha algun adjectiu o numeral que complementa el mot termini, aleshores s'usa la preposició en. Per exemple:
Han decidit pagar-ho en trenta terminis.
No patiu: podeu pagar el cotxe en còmodes terminis.


'participar a' o 'participar en'?
participar (règim verbal)

El verb participar regeix la preposició en quan té el significat de 'tenir o prendre part en alguna cosa'. Per exemple:
Si voleu participar en el programa cal que ens envieu un correu electrònic.
Tothom ha participat en l'organització de l'acte.


'comptar amb' (amb el sentit de 'disposar')
'Comptem amb prou capital' o 'Disposem de prou capital'?

L'expressió comptar amb té diversos sentits en català. Un d'aquests sentits és 'confiar en algú o en alguna cosa per a un fi'. Per exemple:
Hem parlat amb el president i ens ha dit que podem comptar amb el seu suport.
Sempre pots comptar amb en Mateu, no et fallarà mai.
Un altre sentit de l'expressió comptar amb és 'disposar' (tenir alguna cosa per usar-la). Per exemple:
Comptem amb els mitjans necessaris per engegar el projecte.
No veig clar si podrem comptar amb la subvenció o no.
Sovint, però, es fa un ús abusiu d'aquesta construcció. Cal recordar que també es poden fer servir altres verbs, com ara tenir o incloure. Per exemple:
El pis té tres habitacions.
La zona inclou diversos espais naturals protegits.


En català, es fa servir l'expressió tenir relació i no guardar relació. Per exemple:
Si el vostre dubte té relació amb la toponímia, podeu adreçar-vos a l'Oficina d'Onomàstica (i no pas Si el vostre dubte guarda relació amb la toponímia...).


Sovint es fa un ús abusiu del verb realitzar, que té el significat d''acomplir', 'dur a terme una cosa manada, resolta, projectada'. Aquest verb no ha de desplaçar el verb fer, que té un significat molt més ampli. Així, cal reservar l'ús del verb realitzar per a projectes, propòsits, programes, plans, campanyes, serveis, missions, comeses, encàrrecs que es poden acomplir i, per tant, fer realitat. Així, es pot dir:
La Berta ha pogut realitzar el projecte de la seva vida.
Ara recull els fruits de la labor realitzada.
Ha realitzat una de les grans ambicions de la seva vida: se n'ha anat a l'Índia.
En canvi, caldria fer servir el verb fer en els casos següents:
Farem una visita al castell de la ciutat.
Va fer un esforç massa gran.
La Marta ha fet un pastís d'aniversari.
De vegades es fa servir el verb realitzar en determinades expressions que tenen una altra forma verbal o expressió adequada per expressar el que es vol dir en cada cas. Per exemple:
Una sardana composta per Joaquim Serra (millor que realitzada per).
El grup parlamentari  redacta les bases del que constituirà el full de ruta (millor que realitza).
La consulta que heu plantejat (millor que heu realitzat).
L'equip de socorristes ha atès més de mil banyistes aquest estiu (millor que ha realitzat més de mil assistències).
L'Ajuntament ha netejat  barrancs i camins del terme municipal (millor que ha realitzat la neteja de barrancs).
La plataforma va organitzar una manifestació de protesta (millor que va realitzar).
Quantes incidències heu gestionat? (millor que heu realitzat).


Es pot dir fer-se amb ('apoderar-se de') en català?

L'expressió fer-se amb vol dir 'tractar-se amb algú'. Exemple: No ens fem, és a dir, no ens tractem.
En canvi, no té el significat d''apoderar-se' o 'aconseguir'. Així doncs, en comptes de dir:
S'ha fet amb el poder
S'ha fet amb les proves
No ha pogut fer-se amb totes les accions de l'empresacal dir:
Ha aconseguit el poder
S'ha apoderat de les proves
No ha pogut adquirir totes les accions de l'empresa.


Règim verbal de informar: li informem o l'informem?

El verb informar és transitiu i exigeix un complement directe de persona. A més a més, també porta un complement preposicional introduït per les preposicions de o sobre. Si és una oració introduïda per la conjunció que, la preposició s'elideix. Per exemple:
Informarem el director de la caiguda dels preus.
Informarem el director sobre la caiguda dels preus.
Informarem el director que els preus han caigut.
Quan es vol substituir el complement humà, el pronom que cal fer servir és el de complement directe i no el de complement indirecte. Així, quan es tracta de la tercera persona del singular és el o la, i no pas li. Per exemple:
El director l'informarem de la caiguda dels preus. (i no ...li informarem)
La directora la informarem de la caiguda dels preus. (i no ...li informarem)
A l'hora de pronominalitzar el complement preposicional, tant si la preposició és de com sobre, el pronom adequat és en. Per exemple:
N'informarem el director.
Quan es volen substituir els dos complements, cal tenir en compte que, en alguns contextos, la combinació del pronom en amb els pronom de tercera persona pot resultar forçada. En aquest cas, es pot elidir el pronom que representa el complement preposicional. Per exemple:
El n'informarem, i també L'informarem.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (8.4.3.6b)


Ser o estar: ser a punt o estar a punt?
Estar davant de complements preposicionals

En les oracions copulatives en què l'atribut va introduït per una preposició i no té valor locatiu, sinó que expressa un estat fruit d'un canvi o un procés, es fa servir el verb estar. Per exemple:
El diccionari ja està a disposició de tothom que el vulgui consultar.
En Julià està a l'atur.
Tornen a estar de moda les ulleres grosses.
La cap del departament està de baixa.
Estic de vacances.
El pis està en obres.
L'habitació estava en ordre.
Aquí està en joc el nostre futur.
La finca està en perill.
El fugitiu va estar uns dies en llibertat.
La construcció amb estar és l'ús majoritari i tradicional en aquests contextos. Ara bé, actualment també es troba usat el verb ser amb expressions com a l'abast, a la venda i a punt, encara que en aquests casos també és preferible fer servir el verb estar. Per exemple:
La funció està a punt de començar (millor que és a punt de començar).
L'habitatge no està a l'abast de tothom (millor que és a l'abast de tothom).
El disc ja està a la venda (millor que ja és a la venda).
Finalment, i pel que fa concretament a l'expressió al punt, cal tenir en compte que pot construir-se indistintament amb estar o amb ser. Per exemple:
L'arròs és al punt i també L'arròs està al punt.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (22.3.1.1c)


Ser o estar davant d'adjectiu o participi (subjecte inanimat)
La porta és oberta o La porta està oberta?

En oracions copulatives en què el subjecte és inanimat i l'atribut és un adjectiu o participi, s'utilitza el verb ser o estar segons el cas.
En general, s'usa ser per expressar la naturalesa d'una cosa o una propietat d'aquesta cosa. Per exemple:
El meu cotxe és blau.
El vent que fa és humit.
En canvi, generalment s'usa estar per expressar un estat resultant d'un canvi o procés. Per exemple:
El quadre ja no està inclinat.
Està col·locat a sobre del pedestal.
Actualment, però, els adjectius o participis que poden expressar una propietat inherent (amb ser) o bé una propietat que és el resultat d'un procés de canvi (amb estar), en general no duen un verb o un altre segons el matís de significat, sinó segons quina sigui la solució més habitual en cada parlar. Per exemple:
La porta és oberta.
La porta està oberta.
Aquest vespre la sala serà buida.
Aquest vespre la sala estarà buida.
En conseqüència, en general en aquests casos tant es pot fer servir ser (solució més tradicional) com estar (solució més recent), tret dels casos que es vulgui marcar una distinció de significat molt clara. Per exemple:
El cafè és fred. (simple descripció)
El cafè està fred. ('s'ha refredat')
Finalment, cal destacar un cas molt puntual: en la llengua col·loquial, cada cop se sent usat amb més freqüència el verb estar amb els adjectius bo/dolent (i boníssim) o nou/vell, que només es construeixen amb ser. Aquest ús, però, no és adequat en els registres formals. Per exemple:
Aquest vi és molt bo (i no Aquest vi està molt bo).
Aquest any canviarem el cotxe, perquè és molt vell (i no ...està molt vell).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (22.3.1.3b)


Usos lexicalitzats del pronom en
Et recordes de nosaltres o Te'n recordes de nosaltres?

Hi ha verbs pronominals que duen un complement introduït per la preposició de, com ara recordar-se, riure's, penedir-se o burlar-se.  Per exemple:
Et recordes de nosaltres?
Que et rius de mi?
Em penedeixo del que et vaig dir ahir.
No et burlis del teu germà.
Quan es pronominalitza aquest complement introduït per la preposició de, apareix el pronom en. Per exemple:
Te'n recordes?
Que te'n rius?
Me'n penedeixo.
No te'n burlis.
De vegades, en registres col·loquials, també es troben aquests verbs amb el pronom en i, alhora, el complement de règim explícit. Aquestes formes, però, no són pròpies dels registres formals. Per exemple:
Te'n recordes de nosaltres?
Que te'n rius de mi?
Me'n penedeixo del que et vaig dir.
No te'n burlis del teu germà.
Col·loquialment, en alguns parlars aquests verbs fins i tot incorporen el pronom en prefixat (enrecordar o enrecordar-se, enriure o enriure's, enfotre o enfotre's, etc.), tot i que, com en el cas anterior, aquestes formes no s'usen en els registres formals. Per exemple:
T'enrecordes de nosaltres? o Te n'enrecordes de nosaltres?
Que t'enrius de mi? o Que te n'enrius de mi?
M'empenedeixo del que et vaig dir o Me n'empenedeixo del que et vaig dir.
No t'emburlis del teu germà o No te n'emburlis del teu germà.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (18.6.3.4d i 21.3.5b)


registrar un usuari o enregistrar un usuari?
registrar un disc o enregistrar un disc?
registrar o enregistrar?

registrar un usuari, enregistrar un usuari
enregistrar un disc
D'una banda, les formes registrar i enregistrar són sinònimes en el sentit d''inscriure en un registre'. Així doncs, es pot dir:
Ha registrat / enregistrat la seva filla al padró municipal.
S'ha registrat / enregistrat en un web d'ofertes de viatges.
També s'utilitzen els verbs registrar i enregistrar, per extensió de significat, en el sentit de 'deixar constància d'un esdeveniment'. Per exemple:
Avui els diaris registren / enregistren un nou cas de fracàs escolar.
Les forces de seguretat han registrat / enregistrat diversos atemptats durant l'any 2011.
D'altra banda, el verb enregistrar significa 'fixar o emmagatzemar (dades, sons, imatges, etc.), en un suport material adequat per poder reproduir-los quan calgui'. Per exemple:
Van enregistrar el concert i l'altre dia el van retransmetre per la televisió.
Les imatges del documental es van enregistrar al nostre barri.
I també es fa servir en el sentit de 'detectar una cosa, observar'. Per exemple:
Durant el mes d'agost s'han enregistrat més casos de robatori.


llançar (un producte, una activitat)
llançament (d'un producte, d'una activitat)

Per extensió de significat, el verb llançar es pot fer servir amb el significat de 'fer conèixer i prear, promoure, algú o alguna cosa, especialment valent-se de mitjans publicitaris'.
Per exemple:
El seu pare va llançar-lo a la fama.
El darrer producte que van llançar al mercat va ser un fracàs.
També s'accepta, doncs, el substantiu que deriva d'aquest verb, llançament, amb aquest ús. Per exemple:
Ha finalitzat el període de llançament de l'activitat.


Es pot dir llançar un ultimàtum en català?

El verb llançar s'utilitza habitualment amb el sentit de 'deixar anar amb fort impuls alguna cosa de manera que recorri una distància en l'aire'. També, per extensió de significat, es poden fer servir expressions com ara llançar un crit o llançar una maledicció, que significa 'emetre sobtadament alguna cosa'.
Tenint en compte, però, que el mot ultimàtum s'utilitza sobretot en l'àmbit del dret internacional per fer referència a les condicions definitives que un estat posa a un altre en una negociació diplomàtica, la no-acceptació de les quals significa la ruptura de la negociació, en comptes d'usar l'expressió llançar un ultimàtum, més pròpia de contextos informals, s'aconsella de fer servir altres verbs. Per exemple:
En un context legal es pot fer servir formular un ultimàtum.En un context periodístic es pot dir plantejar, posar, imposar, enunciar un ultimàtum (verbalment o per escrit); comunicar, enviar, presentar, enunciar, donar un ultimàtum (com a document redactat); i redactar, escriure o fer un ultimàtum quan s'elabora un document.


Preposició davant dels anys: l'any 1992 o en l'any 1992?

Per esmentar l'any en què succeeix un esdeveniment, es pot introduir l'expressió temporal amb preposició o sense.
1. Sense preposició
L'expressió temporal es pot construir amb article i sense preposició. Per exemple: El 1992 els Jocs Olímpics es van fer a Barcelona.
L'expressió temporal també pot incloure el mot any. Per exemple: L'any 1992 els Jocs Olímpics es van fer a Barcelona, Els darrers anys els preus han pujat molt.
2. Amb preposició
També és possible construir l'expressió amb la preposició en i, a continuació, només l'article definit o l'article definit i el mot any. Per exemple: En el 1992 / En l'any 1992 els Jocs Olímpics es van fer a Barcelona, En els darrers anys els preus han pujat molt.
També és possible introduir aquestes expressions amb la preposició en i sense article, encara que aquesta construcció és poc habitual en l'actualitat fora de certs parlars, especialment el valencià. Per exemple: En 1992 els Jocs Olímpics es van fer a Barcelona.
En canvi, cal evitar l'ús de la preposició a en aquesta construcció temporal.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (31.2.3)


en o amb + mitjà de transport o locomoció
en cotxe o amb cotxe?

Quan es vol indicar el vehicle que algú utilitza per desplaçar-se, tant es pot fer servir la preposició amb com la preposició en. Per exemple:
Plovia però va venir amb bicicleta.
Aniran de vacances en tren.
Avui aniré a treballar amb moto.
Arribarem en avió.
Ara bé, convé notar que van amb la preposició a els sintagmes a cavall, a peu i a coll o a collibè.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.3.3.2)


Participi com a modificador del nom: participat, participada
empresa participada, societat participada

Generalment, els participis que poden modificar un sintagma nominal provenen de verbs transitius, però hi ha algun cas especial en què és possible fer servir participis de verbs intransitius. Així, malgrat que participar és un verb intransitiu, el seu participi es pot trobar usat per modificar un sintagma nominal, com si fos un verb transitiu. Per exemple:
Un grup d'empreses participades per l'empresa matriu.
Dirigeix una societat participada per una empresa investigada.
En l'àmbit de l'economia, les formes participat, participada també s'usen com a adjectius amb el significat: 'dit de la societat dins la qual una altra empresa manté una participació'. Per exemple:
S'adjunta una nota de premsa de la societat participada X.
Finalment, el nom participada també s'utilitza amb el sentit de 'societat participada' en aquest mateix àmbit. Per exemple:
Representació en els òrgans de govern i direcció de la participada.


el tres vegades campió
l'aleshores president

En llenguatge periodístic, i en altres tipus de textos, és habitual la construcció formada per un article + adverbi (o altres expressions) en funció d'adjectiu + nom. Per exemple:
Qui va signar el document va ser l'aleshores president.
Aquesta matinada el tres vegades campió ha tornat a pujar al podi.
La fins fa poc presidenta de la comunitat de propietaris ens ho ha avançat.
Paral·lelament a aquesta construcció, es poden fer servir altres estructures que, en general, són d'ús més habitual. Per exemple:
Qui va signar el document va ser el president d'aleshores (o d'aquella època).
Aquesta matinada el tricampió ha tornat a pujar al podi.
La que fins fa poc ha estat presidenta de la comunitat de propietaris ens ho ha avançat.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (14.3g)


Coordinació d'elements amb règims diferents
Verbs coordinats amb preposicions diferents

De vegades, es coordinen verbs amb règims diferents, és a dir, es coordinen verbs que demanen preposicions diferents o bé es coordinen verbs un dels quals necessita preposició mentre que l'altre no. En aquests casos, cal respectar el règim de cada verb: generalment, en els registres formals, es manté el complement del primer verb i es representa amb un pronom feble el del segon verb. Per exemple:
Va felicitar el guanyador i s'hi va solidaritzar. (i no Va felicitar i es va solidaritzar amb el guanyador.)
També hi ha l'opció de canviar un dels verbs perquè tots dos tinguin el mateix règim o bé es poden substituir els dos verbs per dos noms equivalents. Per exemple:
Cal respectar i cuidar la natura. (i no Cal respectar i tenir cura de la natura.)
Us donem les gràcies per l'assistència a la jornada i la col·laboració prestada. (i no Us donem les gràcies per assistir i col·laborar en la jornada).
Tal com passa amb els verbs, si la coordinació és de dos noms o dos adjectius, també cal respectar-ne els règims. Per exemple:
És una dona que pertany al seu país i hi està involucrada. (i no És una dona pertanyent i involucrada en el seu país.)
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (25.4.5)


La locució conjuntiva en cas que, que serveix per introduir una condició, presenta la variant amb article:
en el cas que. Així, amb aquest sentit es poden fer servir totes dues formes. Per exemple:
En cas que vingui, fes-lo passar a la sala d'espera.
En el cas que no presenti el treball, caldrà que superi la prova.


Les expressions així com o com també serveixen per unir diversos elements. Per exemple:
L'hotel disposa de restaurant així com de servei de bugaderia.
L'hotel disposa de restaurant com també de servei de bugaderia.
Dirigeix una companyia de teatre que ha actuat a tot el país, així com en diverses ciutats d'Europa.
Dirigeix una companyia de teatre que ha actuat a tot el país, com també en diverses ciutats d'Europa.
De vegades, també s'usa amb el mateix significat l'expressió més emfàtica així com també.


Construcció de participi: donat que
Donat que feia molt mal temps o Atès que feia molt mal temps?

La construcció de participi donat que es fa servir amb el significat causal de 'considerant que, tenint en compte que'. Per exemple:
Donat que feia molt mal temps, es va decidir suspendre el partit.
La directora de l'escola, donat que hi havia un cert enrenou, va convocar una reunió.
L'expressió donat que és equivalent a les construccions de participi atès que o vist que. Per exemple:
Atès que feia molt mal temps, es va decidir suspendre el partit.
La directora de l'escola, vist que hi havia un cert enrenou, va convocar una reunió.
Cal tenir en compte, però, que aquestes construccions no tenen el significat condicional de 'suposant que'. Per tant, amb aquest sentit es pot recórrer a l'ús de la conjunció si o de les locucions posat (cas) que o donat cas que. Per exemple:
Ho faré, posat que hi estigui d'acord.
Si això que dius és veritat, pots comptar amb mi.
Donat cas que arribi a temps, expliqueu-li la veritat.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (29.2.5c i 30.2.5i)


a + expressió temporal + de: a dos mesos de la final

La correlació a… de es fa servir per designar el lloc o el moment en què se situa l'esdeveniment o l'estat a què es refereix el verb. El sintagma que segueix la preposició a assenyala la distància en l'espai o en el temps respecte al punt de referència designat pel complement de la preposició de. Per exemple:
El metro passa a cent metres de casa.
A tres setmanes de la selectivitat, encara no ha començat a estudiar.
Ara bé, quan té valor temporal no es fa servir per indicar posterioritat. Per exemple:
Al cap de dos dies d'arribar al poble, ja s'havia fet amiga de tothom. (i no Als dos dies d'arribar al poble)
Li van donar l'alta dues setmanes després d'ingressar a l'hospital. (i no a les dues setmanes d'ingressar a l'hospital)
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.3.1.5a)


Pronom relatiu seguit d'infinitiu: llocs on viure o llocs per viure?, On dormir?, Què fer demà?

En català, de vegades trobem construccions formades per un pronom relatiu seguit d'un infinitiu, sobretot quan el subjecte implícit de la subordinada coincideix semànticament amb el de l'oració principal. Per exemple:
Busca un lloc on viure.
Teoria en què basar els fets.
No hi ha res de què parlar.
En els registres formals, però, són més habituals altres solucions, com ara les construccions d'infinitiu amb la preposició per a o per, segons el parlar, o les oracions de relatiu amb el verb en subjuntiu, sovint acompanyades d'un verb modal com poder, haver de o caldre. Per exemple:
Busca un lloc on es pugui viure. / Busca un lloc per viure.
Teoria en què cal basar els fets. / Teoria en què basen els fets.
No cal parlar de res. / No hi ha res de què puguem parlar.
També s'han generalitzat les construccions de relatiu sense antecedent en oracions negatives amb tenir o haver-hi (No tenia on anar a dormir, Ha caigut perquè en aquesta habitació no hi ha on agafar-se…), tot i que, com en el cas anterior, en un registre formal són preferibles altres solucions.
En textos que donen instruccions o indicacions, com ara títols o advertiments, és habitual trobar la mateixa construcció amb pronoms interrogatius a començament de frase: què, com, on, quan o per què seguits d'un infinitiu. En aquests sintagmes, el subjecte té una interpretació indefinida, arbitrària, pròxima a la del pronom indefinit hom. Per exemple:
Com arribar-hi en cotxe?
On menjar?
Quan anar de vacances?
Com en els casos anteriors, en un registre formal serien preferibles altres solucions. Per exemple:
Com hi arribem en cotxe?
On menjarem?
Quan hem d'anar de vacances?
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (27.8)


Amb el significat de 'a cada moment, sempre, a qualsevol hora', es pot utilitzar l'adverbi tothora o bé les locucions sinònimes a tota hora i a totes hores, però no a tothora. Per exemple:
Des d'aquell dia que penso en ella tothora.
En aquell restaurant hi ha cua a tota hora.
Em persegueix a totes hores.


Ús de la partícula com per indicar exemples
com o com ara?

L'ús de l'adverbi com per indicar exemples és adequat. Per exemple:
Poesies com aquesta mostren el pensament de la fi de segle.
Hi ha problemes d'interès comú, com la crisi econòmica i la contaminació atmosfèrica.
Per qüestions de claredat expressiva, hi ha contextos en què l'adverbi com sovint s'utilitza reforçat amb altres elements: com ara, com és (o com són), com és ara o tals com. Per exemple:
Hi ha una exposició d'un gran pintor català com ara / com és ara / com és Miró.
Hi ha una exposició de grans pintors catalans, com són / tals com Miró, Dalí, etc.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (28.6.1)


gràcies a la bestreta o gràcies per endavant?

L'expressió a la bestreta significa 'per endavant' i s'utilitza en l'àmbit de l'economia i la comptabilitat per indicar que es fa part d'un pagament abans de la data indicada. Per exemple:
Volen que paguem totes les obres a la bestreta.
La política de l'agència és cobrar a la bestreta el 40 % de l'import total dels encàrrecs.
Així doncs, no és adequat fer servir aquesta expressió per donar les gràcies abans de rebre una resposta o un servei. En aquest cas, cal utilitzar altres expressions com gràcies per endavant, gràcies a l'avançada o gràcies per avançat. Segons el context, també es poden fer servir els adverbis anticipadament o amb anticipació. Per exemple:
Li prego que m'ajudi, gràcies per endavant. (i no gràcies a la bestreta)
Us regracio a l'avançada.
Us en donem les gràcies per avançat.
Te'n dono les gràcies anticipadament.


Fórmules de salutació amb parts del dia
'bona tarda' o 'bon dia'?

Les principals fórmules de salutació relacionades amb les parts del dia són bon dia per a les hores amb llum solar i bona nit per a les hores sense llum solar. Per exemple:
Bon dia! Quan estigueu a punt sortirem d'excursió.
Me'n vaig cap a casa. Bona nit i fins demà.
En català, la fórmula bona tarda s'ha introduït més recentment per fer referència a la franja horària posterior al migdia. En algunes zones també es fa servir bona vesprada. Cal tenir en compte, però, que també és possible fer servir bon dia si som a la tarda. Per exemple:
Bona tarda (o bona vesprada). Ara que ja hem dinat començarem la segona sessió.
Bon dia. Ara que ja hem dinat començarem la segona sessió.
Finalment, també es pot fer servir la fórmula bon vespre per referir-nos a les hores compreses entre la tarda i la nit. Per exemple:
Bon vespre. Havíem reservat una taula per sopar...


Les formes cadascun, cadascuna
i cada un, cada una són quantificadors que, juntament amb un sintagma constituït per la preposició de i un nom, signifiquen 'tota persona o tota cosa de les que formen part
d'un grup o d'una col·lectivitat'. Amb aquest mateix sentit, però amb un valor emfàtic, també es poden fer servir les expressions tots i cadascun (o totes i cadascuna) i tots i cada un (o totes i cada una). Per exemple:
Han donat un exemplar del llibre a cadascun dels presents (o ...a cada un dels presents).
Sabries dir el nom de totes i cadascuna d'aquestes plantes? (o ...totes i cada una d'aquestes plantes?)
És possible ometre el sintagma
preposicional si, d'acord amb el context, queda clar a quin element es refereix el quantificador. Per exemple:
Hi ha dues nenes. Dona una pilota a cadascuna (o cada una).
Els arquitectes portaven una maqueta cadascun (o cada un).
També hi ha els pronoms cadascú i
cada u, que són sinònims. Aquests pronoms sempre fan referència a persones i són invariables. Per exemple:
Cadascú és lliure de tenir el seu parer (o Cada u és lliure...).
Aquí cadascú fa el que vol (o Aquí cada u...).
Tradicionalment, aquests pronoms no s'acompanyaven de cap complement, però actualment és bastant
estesa la presència d'un complement el nucli del qual és un sintagma nominal
plural masculí. Per exemple:
Cadascú dels assistents rebrà un certificat.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (17.5.2)


'amb data', 'en data' o 'de data'?
'a data del 17 d'abril' o 'en data del 17 d'abril'?

Sintaxi; Lèxic. Lèxic especialitzat. Dret

En el llenguatge administratiu s'usen sovint les expressions amb data, de data i en data. Cal tenir en compte que totes estan ben formades, però que s'usen de manera diferent:
La fórmula amb data designa la data de creació o d'inscripció d'un document.La construcció de data és equivalent a amb data (tot i que en l'àmbit administratiu no es fa servir tant).En canvi, l'expressió en data indica la data en què es presenta un document o la data en què té lloc un fet. Per exemple:
El document redactat amb data (de) 20 de maig de 2010 va ser presentat en data (de) 5 de maig de 2011.
La Diputació de Girona, en data (de) 2 de maig de 2009, els va concedir un ajut de 6.000 euros.
El document de data (de) 20 de maig no va arribar fins ahir.
Com es pot comprovar, l'ús de la preposició de darrere de data és opcional. És important, però, que es mantingui l'opció escollida dins de text per tal de garantir la coherència.
Finalment, convé notar que no es fa servir la construcció a data (de).


Per expressar la mera localització d'una persona, animal, objecte, etc., en l'espai, en un moment determinat es fa servir el verb ser (i no estar). Per exemple:
On és l'informe?
Som al restaurant.
Vaig anar a veure la Maria al despatx però no hi era.
Només som a uns quants minuts de la catedral.
La casa és a un quilòmetre d'aquí.
Aquesta mera localització amb el verb ser també es fa servir amb una construcció d'infinitiu o amb la preposició amb (per expressar coincidència entre dos individus o entitats). Per exemple:
En Ricard és a comprar el pa.
L'administratiu és amb la cap del departament.
També es fa servir el verb ser (i no estar) per expressar la localització en el temps. Per exemple:
A l'Argentina ara són a l'hivern.
Ara som al mes de setembre.
Cal tenir en compte que amb els dies de la setmana, quan el verb està en primera persona del plural, de vegades s'elideix la preposició que introdueix l'expressió temporal. Aquesta construcció, però, és pròpia de registres col·loquials. Per exemple:
Som a dissabte o Som dissabte.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (22.3.2, 22.3.2.1 i 31.2.3d)


Règim verbal de somiar
somiar amb algú, somiar en algú o somiar algú?

El verb somiar, en el sentit de 'veure en somni', és transitiu i, per tant, necessita un complement directe. Per exemple:
Avui t'he somiat.
Ha somiat la democràcia.
Somia la mare tot sovint.
Ara bé, també és possible l'ús intransitiu del verb somiar (somiar amb/en: 'somiar amb/en algú' o 'somiar amb/en alguna cosa'). En aquest cas, el pronom feble que representa aquest complement de règim és hi:
Avui he somiat amb tu. (Hi he somiat.)
Ha somiat en la democràcia. (Hi ha somiat.)
Somia amb la mare tot sovint. (Hi somia tot sovint.)
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (26.3c)


Doble negació
cap, enlloc, mai, ningú, res, tampoc, en ma vida, ni... + no + verb

Quan les paraules cap, enlloc, mai, ningú, res, tampoc, algun dels grups començats amb un ni o alguna de les expressions en ma vida, en ta vida, etc., són en frases negatives i van davant del verb, és optatiu afegir-hi l'adverbi no per reforçar la negació. Generalment, en registres formals s'ha fet servir la doble negació. Ara bé, actualment, les dues opcions són possibles en tots els registres. Per exemple:
Cap dels seus treballadors no va entendre la consigna. / Cap dels seus treballadors va entendre la consigna.
Enlloc no l'han vist. / Enlloc l'han vist.
Mai no ha viatjat amb avió. / Mai ha viatjat amb avió.
Ningú no ha portat els mapes que vam demanar. / Ningú ha portat els mapes que vam demanar.
Res no és gratuït, tot té un preu. / Res és gratuït, tot té un preu.
Tampoc no van envernissar la persiana del balcó. / Tampoc van envernissar la persiana del balcó.
Ni l'un ni l'altre no en saben res. / Ni l'un ni l'altre en saben res.
En ta vida no ho faràs. / En ta vida ho faràs.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (35.4.1.2a i 35.4.1.2b)


Les formes en exclusiva i exclusivament tenen significats diferents.
L'expressió en exclusiva significa 'en situació de privilegi de la qual ningú més no es beneficia'. Per exemple: Tenia una notícia en exclusiva.
En canvi, l'adverbi exclusivament significa 'només, excloent tota altra cosa'. Per exemple: A partir de llavors es va dedicar exclusivament a la química.


presumptament, presumptivament o presumiblement?

Juntament amb els adverbis presumiblement i presumptivament, en català es fa servir l'adverbi presumptament per indicar que se suposa o es presumeix alguna cosa.
Aquests tres adverbis són derivats previsibles dels adjectius presumible, presumptiu i presumpte i estan ben formats. Per exemple:
Cerca i captura d'activistes presumptament relacionats amb els atemptats.
Cerca i captura d'activistes presumptivament relacionats amb els atemptats.
Cerca i captura d'activistes presumiblement relacionats amb els atemptats.


'segur que' o 'de segur que'?
'segur' o 'de ben segur'?

Per expressar el significat 'amb seguretat' o 'amb una seguretat absoluta' es poden fer servir les expressions següents formades a partir del mot segur:
1. de segur (que). Per exemple:
Si intervé en el col·loqui, de segur que ho farà molt bé.
Treballaré en una empresa que em pagarà molt bé; de segur.
2. segur (que). Per exemple:
M'ha passat pel costat i m'ha donat un cop. Segur que ho ha fet expressament!
—No l'he sentit arribar però m'imagino que era tard. —Segur!
3. de ben segur (que). Per exemple:
Creus que se'n sortirà en la nova feina? De ben segur que sí.
Sé que aquesta tarda la nena s'ho passarà bé; de ben segur.


Quan es coordinen quantificadors comparatius, com ara en l'oració Aquella casa és tant o més gran que la teva o Aquella casa és tan gran o més que la teva, escriurem tant o tan segons el cas.
S'usa la forma tan quan a continuació hi ha un adjectiu, un adverbi o un sintagma preposicional i tot seguit la coordinació o més. Per exemple:
Ara mateix tenen problemes tan greus o més que abans.
La catedral és tan lluny o més que l'església de Sant Sever.
Les idees polítiques del seu germà són tan de dretes o més que les del seu pare.
En canvi, s'usa la forma tant si a continuació hi ha la coordinació i tot seguit l'element modificat. Per exemple:
Ara mateix tenen problemes tant o més greus que abans.
La catedral és tant o més lluny que l'església de Sant Sever.
Les idees polítiques del seu germà són tant o més de dretes que les del seu pare.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (25.4.3, 25.4.5 i 28.2.2)


el contrari o al contrari?
tot el contrari o tot al contrari?
ben el contrari o ben al contrari?

La construcció el contrari és un sintagma nominal format per l'article el i el substantiu contrari, i fa referència a una cosa que s'oposa radicalment a una altra. Pot aparèixer acompanyat de tot (tot el contrari). Per exemple:
La pau és el contrari de la guerra.
Aquesta proposta és tot el contrari del que els havíem demanat.
En canvi, la construcció al contrari està formada per la preposició a, l'article el i el substantiu contrari, i té el mateix significat que contràriament o al revés. Pot aparèixer acompanyada de l'adverbi ben i també de tot (ben al contrari, tot al contrari) i se sol fer servir entre comes. Per exemple:
La pel·lícula no m'ha agradat; al contrari, l'he trobada especialment avorrida.
Ben al contrari del que havien pronosticat, avui ha caigut un bon xàfec.
D'altra banda, cal tenir en compte que la locució pel contrari no és adequada en català.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (16.3.1.4h)


Per indicar un grau molt elevat o intens, en català es fa servir la locució a tot / a tota seguida d'un nom sense cap determinatiu. Per exemple: a tota vela, a tota marxa, a tota brida, a tot risc, a tot córrer, a tot drap, a tot estrop, etc.
De la mateixa manera, per expressar molta intensitat, per exemple en un dibuix o pintura, es pot fer servir la locució a tot color. Per exemple: Els dibuixos s'han de presentar en format de foli a tot color.


Preposició davant dels noms dels mesos: el febrer, al febrer, pel febrer o en febrer?
Amb preposició o sense: en mesos d'hivern, els mesos d'hivern, en aquell febrer, aquell febrer?

Les expressions temporals que fan referència als mesos de l'any es poden construir amb preposició o sense.
Generalment aquestes expressions temporals van precedides de la preposició a o per seguida d'un article determinat. Ara bé, es poden introduir sense preposició i amb article si van acompanyades d'un complement especificatiu. Per exemple:
Es van conèixer a l'octubre.
Pel maig cada dia un raig.
Els mesos d'estiu hi ha molta feina.
També se sol utilitzar la preposició en quan el nom del mes va acompanyat d'un complement especificatiu o bé porta un demostratiu. Aquests mateixos casos es poden presentar sense preposició:
En mesos d'hivern consumim molta més electricitat. / Els mesos d'hivern consumim molta més electricitat.
En aquell abril hi va haver la gran apagada. / Aquell abril hi va haver la gran apagada.
Finalment, també és possible introduir el nom del mes amb la preposició en i sense article, encara que aquesta construcció és poc habitual en l'actualitat fora de certs parlars, especialment el valencià. Per exemple:
Es casaren en febrer.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (31.2.3d)


Per expressar la idea de finalització o conclusió es poden fer servir diverses expressions, com ara finalment, per acabar, a l'últim, per fi o al capdavall. Per exemple:
Primer es va fer la presentació dels membres del jurat, després va començar el sopar i, per acabar, es van lliurar els premis.
I finalment volem explicar que el darrer disc del grup es presentarà a la tardor.
En canvi, l'expressió per últim, malgrat que té un cert ús, no està recollida per la normativa.


Quan en un establiment o servei públic s'ofereix un horari, es pot plantejar el dubte de si cal posar el dia de la setmana en plural. Per exemple:
De dilluns a divendres, de 9 a 21 h, dissabtes, de 9 a 14 h
En un cas com el de l'exemple, tant podem dir dissabtes de 9 a 14 hores com dissabte de 9 a 14 hores.
Un altre aspecte que cal considerar és el de l'article: quan els dies de la setmana són usats en sentit distributiu, és a dir, quan indiquen que el fet s'esdevé cada setmana en aquell dia, porten article.
Ara bé: en el cas d'horaris posats en rètols que solen ser breus, com és el cas de l'exemple, l'article no és imprescindible, perquè es tracta d'un text esquemàtic. En canvi, quan tenim un text seguit, s'ha de posar amb article: Tanquem el(s) dilluns.
Font: Gramàtica bàsica i d'ús de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (33.1, punt 8)


Contacte de preposicions àtones
en lloc de a l'esquerra o en lloc d'a l'esquerra?

Quan coincideixen dues preposicions àtones seguides, en general es produeix una seqüència molt forçada (o bé impossible, com és el cas de dues preposicions idèntiques). Per evitar aquest contacte de preposicions, es poden fer servir diversos recursos. Per exemple:
Has de girar a la dreta en lloc de girar a l'esquerra (i no Has de girar a la dreta en lloc d'a l'esquerra).
Has de menjar amb forquilla en comptes de fer-ho amb cullera (i no Has de menjar amb forquilla en comptes d'amb cullera).
A diferència dels barris perifèrics, en els cèntrics hi ha molts comerços (i no A diferència d'en els barris perifèrics, en els cèntrics hi ha molts comerços).
Això no obstant, cal tenir en compte que el contacte de dues preposicions àtones es manté en diverses expressions, com ara de per vida o de per riure, i també en locatives com de per aquí, etc. Per exemple:
Em farà retrets de per vida.
La Rita és de per aquí a la vora.
Finalment, amb l'expressió d'altres també és possible el contacte amb una preposició àtona, tret que sigui de (o des de). Per exemple:
No es queixa d'aquests problemes sinó d'uns altres (i no No es queixa d'aquests problemes sinó de d'altres).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (19.7a)


Com es diu A quien madruga, Dios le ayuda en català?

Per expressar que el fet de llevar-se d'hora és molt recomanable perquè permet fer molta feina, en català es poden fer servir les expressions següents:
Qui matina fa farina.
Si del dia vols profit, que no et trobi el sol al llit.
Qui no s'espavila no fila.


La locució depenent de té el significat d''en funció de'. Per exemple:
Es concediran beques depenent dels ingressos dels sol·licitants.
S'admetran oients depenent de la voluntat de les persones que s'examinin.
En canvi, la forma dependent de significa que 'depèn de'. Per exemple:
Aquesta qüestió és dependent de moltes altres.
És una variable dependent de l'atzar.


'Des de' + SN (òrgan, entitat, institució, organisme, empresa, etc.)
'Des del Departament us convidem' o 'El Departament us convida'?

Sovint es fa servir la preposició composta des de seguida del nom d'un òrgan, entitat, institució, organisme, empresa, etc., per indicar que aquest és responsable d'una acció sense dir-ho d'una manera directa. Per exemple:
Des del Departament de Justícia us convidem a visitar el nou web.
Des de la Junta Directiva es desitja un bon començament d'any als socis.
Ara bé, generalment la manera més habitual d'expressar aquesta informació és convertir el sintagma preposicional en el subjecte de l'oració. Per exemple:
El Departament de Justícia us convida a visitar el nou web.
La Junta Directiva desitja un bon començament d'any als socis.


Contacte de preposicions amb mots interrogatius
fixar-se en si plou o fixar-se si plou?
depèn d'a qui et dirigeixis o depèn a qui et dirigeixis?

De vegades, la preposició regida per un verb coincideix amb un mot interrogatiu (com ara qui, què, com, quan, quant, on, per què, quin o si), que introdueix una oració subordinada. Per exemple:
Sempre parlen de si els renovaran el contracte o no.
S'interessen sobre on hi ha més corrupció política.
Ara bé, si es vol evitar aquest contacte, es pot modificar la construcció, intercalant-hi algun mot, per exemple, o en el cas d'alguns verbs (com ara dubtar, recordar-se, preocupar-se, fixar-se, dependre...), es pot elidir la preposició regida. Per exemple:
Sempre parlen de la qüestió de saber si els renovaran el contracte o no.
S'interessen sobre el lloc on hi ha més corrupció política.
Ens hem de fixar (en) si plou o no.
No estava segur (d')on havien quedat.
Finalment, cal tenir en compte que de vegades el mot interrogatiu també està introduït per una preposició. En aquest cas, es produeix un contacte entre dues preposicions. Quan aquestes dues preposicions són àtones, generalment, aquest contacte s'evita. Per exemple:
Això depèn a qui et dirigeixis (i no Això depèn d'a qui et dirigeixis).
Parlaven de la joguina amb què s'entretindrien a la tarda ( i no Parlaven de amb què s'entretindrien a la tarda).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (34.2.5.3)


Preposició en o amb davant d'ingredient
tonyina en escabetx o tonyina amb escabetx?

En l'àmbit de la gastronomia, quan es vol indicar quina substància es fa servir per conservar un aliment, s'utilitza la preposició en, i no la preposició amb. Per exemple:
M'agrada molt la tonyina en escabetx.
Avui menjarem peres en almívar.
D'altra banda, hi ha casos en què es vol fer referència a la substància que acompanya un aliment. En aquest cas, generalment s'usa la preposició amb, tot i que si es vol emfasitzar que l'aliment està inclòs en aquesta substància també es pot utilitzar la preposició en. Per exemple:
He preparat lluç amb suc per dinar.
He preparat lluç en suc per dinar.


A l'hora d'establir comparacions es poden fer servir les locucions següents: en comparació a, en comparació amb, en comparació de, per comparació a i per comparació amb. Així, es pot dir:
És una platja tranquil·la en comparació a les del voltant.
Aquesta camisa és més gran en comparació amb aquesta altra.
El teu oblit no és res en comparació del seu.
Per comparació als altres, aquest està bastant ben fet.
La graduació es fa per comparació amb un baròmetre de mercuri.


Per expressar la idea d'estar esperant algun fet o esdeveniment, es pot fer servir l'expressió en espera de. En canvi, la construcció a l'espera de no està recollida per la normativa. Per exemple:
En espera de la vostra resposta, us saludem atentament.
Quedem en espera de la vostra confirmació.
També hi ha altres formes de dir el mateix utilitzant expressions amb el verb esperar, com ara (tot) esperant o mentre + esperar. Per exemple:
(Tot) esperant la vostra resposta, us saludem atentament.
Mentre esperem la vostra resposta, us saludem atentament.


La construcció en tant que és adequada en català amb el significat d''en la mesura que, en la proporció que'. Per exemple:
T'ajudaré en tant que podré.
Vam treballar en tant que el temps ens ho va permetre.
També és vàlida amb valor predicatiu, equivalent a 'com a', 'en qualitat de', 'a títol de'. Per exemple:
Va parlar en tant que presidenta.
Us ho comuniquem en tant que persona afectada.
En canvi, no és adequada amb el significat de 'mentre'. Per exemple:
Mentre faig el sopar, para la taula. (i no En tant que faig el sopar, para la taula)


Les locucions tot i això (o tot i amb això) i tot i així (o així i tot) es fan servir per indicar un contrast entre dos elements. Per exemple:
Té molta feina; tot i això, tractant-se de tu, ho farà.
No viuen gaire lluny. Tot i així, no crec que vinguin.
Hi ha altres connectors que també indiquen contrast, com ara amb tot (o tot amb tot), tanmateix, no obstant això (o això no obstant, no obstant), de tota manera (o de totes maneres), malgrat tot, etc. Per exemple:
Té molta feina; amb tot, tractant-se de tu, ho farà.
No viuen gaire lluny. Malgrat tot, no crec que vinguin.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (25.3.2e i 30.3.3a)


La locució conjuntiva sempre que s'usa per expressar una condició. Per exemple:
Hi anirem demà, sempre que no plogui.
El partit començarà de seguida, sempre que no torni a haver-hi problemes de llum.
Amb aquest valor condicional també es pot fer servir la construcció formada amb conjunció si i el verb en indicatiu. Per exemple:
Hi anirem demà, si no plou.
El partit començarà de seguida, si no torna a haver-hi problemes de llum.
En canvi, no és adequada l'expressió sempre i quan.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (30.2.5f)


La locució tot i + gerundi es fa servir per expressar una oposició, malgrat que per expressar aquest significat és més habitual fer servir la locució tot i seguida d'una subordinada encapçalada per la conjunció que, o bé la locució tot i seguida d'una oració d'infinitiu o d'un sintagma nominal. Per exemple:
Tot i volent arribar a l'hora, van fer tard a la festa.
Tot i que volien arribar a l'hora, van fer tard a la festa.
Tot i voler arribar a l'hora, van fer tard a la festa.
Tot i el desig d'arribar a l'hora, van fer tard a la festa.
Per expressar una oposició, també és possible utilitzar la locució i tot posposada a un gerundi, a un adjectiu o participi, o bé a un sintagma preposicional. Per exemple:
Volent i tot, no van poder arribar d'hora a la festa.
Cansada i tot, no va voler faltar a la festa.
Sense música i tot, la festa va continuar fins a la matinada.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (30.3.3a)


Usos abusius dels possessius: Reculli el seu premi o Reculli el premi?

En català, els possessius tenen un ús força restringit, de manera que convé no abusar-ne i utilitzar-los només quan siguin realment necessaris:
1. Es pot prescindir del possessiu si el context evidencia a què fa referència. Per exemple:
Reculli el premi. (i no Reculli el seu premi)
Reserveu taula. (i no Reserveu la vostra taula)
Vaig beure el got de vi. (i no Vaig beure el meu got de vi)
2. Quan el possessiu fa referència a parts del cos o objectes personals, es pot substituir per un pronom de complement indirecte (li, els) o bé pel reflexiu es. Per exemple:
Li han rentat els cabells. (i no Han rentat els seus cabells)
Es va posar les mans al cap. (i no Va posar les seves mans al cap)
3. Es pot fer servir una forma verbal en lloc del possessiu. Per exemple:
No t'oblidis del carnet, és imprescindible presentar-lo per poder accedir al recinte. (millor que és imprescindible la seva presentació)
Ja hem presentat el projecte. Ara és important dinamitzar-lo per assolir els objectius. (millor que és important la seva dinamització)
4. Es pot substituir el possessiu pel pronom feble en si determina un complement directe o un atribut. Per exemple:
Has de netejar el filtre de la cafetera per procurar-ne el bon funcionament. (millor que per procurar el seu bon funcionament)
Va fundar el centre cultural i en va ser el primer director. (millor que va ser el seu primer director)
Font: Gramàtica bàsica i d'ús de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (14.3)


Datiu benefactiu
Li ha fet un dibuix a la mare o Ha fet un dibuix a la mare?

El complement que expressa el beneficiari de l'acció del verb s'anomena datiu benefactiu. Aquest complement es pot construir de dues maneres: amb un sintagma preposicional encapçalat per a, o bé amb els pronoms em, et, li, ens, us, els o es. Per exemple:
Ha fet un dibuix a la mare o bé Li ha fet un dibuix.
Obriu la porta al Joaquim o bé Obriu-li la porta.
Ara bé, cal tenir sempre el pronom de datiu benefactiu quan aquest complement és un pronom fort o bé un quantificador com tots i cadascun. Per exemple:
Li ha fet un dibuix a ella. (i no Ha fet un dibuix a ella.)
Ens han tancat les aules a tots. (i no Han tancat les aules a tots.)
Finalment, cal tenir en compte que en els registres informals, quan aquest datiu benefactiu és de tercera persona, poden aparèixer junts el pronom i el complement preposicional. Això no obstant, aquesta duplicació s'evita en els registres formals. Per exemple:
Li ha fet un dibuix a la mare (registres informals).
Obriu-li la porta al Joaquim (registres informals).
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (13.6.1.7a)


Infinitiu amb valor d'obligació o necessitat
Nom + a + infinitiu o Nom + per + infinitiu: quantitat a pagar o quantitat per pagar?

Per indicar que una acció no ha estat acomplerta i està pendent es pot fer servir la construcció nom / indefinit + a + infinitiu (tant el nom, que pot estar quantificat, com l'infinitiu tenen un sentit genèric). Per exemple: coses a fer, poca cosa a dir, no hi ha res a fer, etc.
Aquesta construcció darrerament s'ha generalitzat i es troba usada també amb noms i infinitius que no tenen un sentit genèric. Per exemple: temes a debatre, qüestions a tractar. En aquests casos, però, és més habitual la construcció formada per un nom seguit de la preposició per i un infinitiu, o fer servir els verbs caldre o haver. Per exemple: quantitat per pagar (o quantitat que cal / s'ha de pagar), normes per fixar (o normes que cal / s'han de fixar), punts per tractar (o punts que cal / s'han de tractar).
Cal recordar que l'ús del relatiu que en aquesta mena de construccions, en comptes de la preposició, no és acceptable. Així, frases com No tenen res que dir o Tinc coses que fer no són vàlides.
En cas que es vulgui explicitar el complement agent (un complement preposicional que designa qui fa l'acció) es fa servir la construcció amb la preposició a. Per exemple: Res a dir-hi per part nostra, Espai a emplenar per l'Administració.
Font: Gramàtica de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (23.2.3e i 27.8)